ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2887/21 Справа № 201/9398/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря - Солодової І.М., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, - 

ВСТАНОВИЛА:

       У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду (а.с.2-7).
       В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач безпідставно був обвинувачуваний у скоєнні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.366, ч.5 ст.191 КК України, протягом 138 місяців, в період з 12 січня 2009 року (день винесення постанови про притягнення його, як обвинуваченого по кримінальній справі № 65059100) до 17 липня 2020 року (день винесення Постанови про закриття кримінального провадження).
       На підставі викладеного, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, моральну шкоду, що була йому завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, яку він оцінює у розмірі 651 774,00 гривень.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року позов задоволено та стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 651 774 (шістсот п`ятдесят одну тисячу сімсот сімдесят чотири) гривні 00 копійок (а.с.121-125).
       Не погодившись з таким рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.128-131).
        ОСОБА_1 , відповідно до ст. 360 ЦПК України, надав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги (а.с.164-169).
       Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
       Судом встановлено, що постановою старшого слідчого прокуратури Кіровського району м.Дніпропетровська від 12.01.2009 року позивачу було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України по кримінальній справі № 65059100 (а.с. № 11).
       Постановою слідчого від 24.02.2009 року відносно позивача було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. № 12).
       Постановою від 28.04.2009 року позивачу були пред`явлені обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. № 20).
       Під час проведення по вказаній кримінальній справі досудового розслідування (до направлення справи на додаткове розслідування) постановою слідчого від 12.01.2009 року було накладено арешт на все майно позивача де б воно не знаходилося. Згідно мотивувальній частині цієї постанови підставами для накладення арешту на майно були зазначено, що 12.01.2009 року було пред`явлено обвинувачення за ч. 5 ст. 191 КК України, яка передбачає конфіскацію майна та з метою відшкодування заподіяної шкоди (а.с. № 13).
       Постановою старшого слідчого прокуратури Кіровського району м.Дніпропетровська від 24.02.2009 року позивача було відсторонено від посади директора Комунального підприємства культури «центральний міський дитячий парк ім. Лазаря Глоби» (а.с. № 17).
       Під час розгляду кримінальної справи в Кіровському районному суді м.Дніпропетровська прокурор, який приймав участь у розгляді справи, своєю постановою від 05.11.2012 року від обвинувачення за ч. 2 ст. 209 КК України відмовився в порядку ч. 3 ст. 264 КПК України 1960 р., а в частині обвинувачення за ч. 5 ст. 191 КК України змінив обвинувачення на ч. 2 ст. 364 КК України.
       Вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.03.2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, позивача було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України і ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. № 23-32).
       Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.11.2013 року зазначені судові рішення були скасовані, як незаконні, і справу було направлено на новий судовий розгляд (а.с. № 33-36).
       Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року, кримінальну справу № 203/451/14-к відносно ОСОБА_1 обвинуваченого в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України, було повернуто прокурору для проведення додаткового досудового розслідування у зв`язку із суттєвими порушеннями норм кримінально-процесуального закону, а саме: відсутність порушеної кримінальної справи за ч. 5 ст. 191 КК України відносно ОСОБА_1 , незаконність пред`явлення обвинувачення за ч. 5 ст. 191 КК України без порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 і порушення права на захист при виконанні вимог ст.ст. 218-220 КПК України 1960 р. (а.с. № 37-47).
       Після набрання законної сили постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.10.2016 року до ЄРДР 18.02.2017 року були внесені відомості щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України, і присвоєно номер кримінального провадження – 12017040030000361 (а.с. № 48-50).
       Постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 від 17.07.2017 року відносно позивача було закрито кримінальне провадження № 12017040030000361 від 18.02.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку із відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України (а.с. № 51-58).
       Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2017 була скасована Постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 від 17.07.2017 року про закриття кримінального провадження і досудове розслідування було відновлено (а.с. № 59).
       17 липня 2020 року слідчий СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Коляндра С.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження, якою було вирішено: «Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040030000361 від 16.02.2017 року закрити у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.» (а.с. № 60-67).
       З метою захисту своїх порушених прав, посилаючись на статті 23, 1167 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.
       У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
       Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
       За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
       Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
       Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми.
       Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
       Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
       Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
       Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 вищевказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати.
       Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
       Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.
       Відповідно до частини першої статті 4 Закону про відшкодування шкоди відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
       Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
       Водночас, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.
       Позивачем заявлена вимога про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 651 774, 00 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент пред`явлення позову до суду.
       Так, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування шкоди позивачу на підставі статей 23, 1176 ЦК України та у порядку, визначеному Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".
       При цьому, суд правильно визначив період перебування позивача під слідством та судом та джерело відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України, оскільки саме на державу покладено цивільну відповідальність за відшкодування завданої шкоди незалежно від вини цієї особи або органу.
       Саме такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року по справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)).
       Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
       Покладаючи на державу цивільну відповідальність за відшкодування завданої шкоди у співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати станом на час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що професійному авторитету позивача завдано непоправних майнових витрат, оскільки внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності поставлено під сумнів його доброчесність, репутацію та професійні якості, втрачена ним довіра до правоохоронних органів, а доведення ним невинуватості стало вимушеною негативною зміною у життєвих та суспільних стосунках.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що перебування позивача під слідством та судом тривалий термін часу порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості.
       Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди.
       При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2020 року встановлений на рівні 4 723 грн. 00 коп., тому, враховуючи період часу перебування ОСОБА_1 під слідством та судовим розглядом справи, який становить повних 138 місяців (з 12.01.2009 по 17.07.2020), дійшов до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 651 774,00 грн. (138 місяців*4723,00 грн.).
       Однак, у відповідності до ч.ч. 2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається за час перебування позивача під слідством та судом з 12 січня 2009 року по 17 липня 2020 року, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць, чинного на період перебування особи під слідством та судом, а саме: з 12.01.2009 по 31.03.2009 – 1 815 грн (605 грн * 3 міс.); з 01.04.2009 по 30.06.2009 – 1 875 грн (625 грн * 3 міс.); з 01.07.2009 по 30.09.2009 – 1 890 грн (630 грн * 3 міс.); з 01.10.2009 по 31.10.2009 – 650 грн (650 грн * 1 міс.); з 01.11.2009 по 31.12.2009 – 1 488 грн (744 грн * 2 міс.); з 01.01.2010 по 31.03.2010 – 2 607 грн (869 грн * 3 міс.); з 01.04.2010 по 30.06.2010 – 2 652 грн (884 грн * 3 міс.); з 01.07.2010 по 30.09.2010 – 2 664 грн (888 грн * 3 міс.); з 01.10.2010 по 30.11.2010 – 1814 грн (907 грн * 2 міс.); з 01.12.2010 по 31.12.2010 – 922 грн (922 грн * 1 міс.); з 01.01.2011 по 31.03.2011 – 2 823 грн (941 грн * 3 міс.); з 01.04.2011 по 30.09.2011 – 5 760 грн (960 грн * 6 міс.); з 01.10.2011 по 30.11.2011 – 1 970 грн (985 грн * 2 міс.); з 01.12.2011 по 31.12.2011 – 1 004 грн (1 004 грн * 1 міс.); з 01.01.2012 по 31.03.2012 – 3 219 грн (1 073 грн * 3 міс.); з 01.04.2012 по 30.06.2012 – 3 282 грн (1 094 грн * 3 міс.); з 01.07.2012 по 30.09.2012 – 3 306 грн (1 102 грн * 3 міс.); з 01.10.2012 по 30.11.2012 – 2 236 грн (1 118 грн * 2 міс.); з 01.12.2012 по 31.12.2012 – 1 134 грн (1 134 грн * 1 міс.); з 01.01.2013 по 30.11.2013 – 12 617 грн (1 147 грн * 11 міс.); з 01.12.2013 по 31.12.2013 – 1 218 грн (1 218 грн * 1 міс.); з 01.01.2014 по 31.12.2014 – 14 616 грн (1 218 грн * 12 міс.); з 01.01.2015 по 31.08.2015 – 9 744 грн (1 218 грн * 8 міс.); з 01.09.2015 по 31.12.2015 – 5 512 грн (1 378 грн * 4 міс.); з 01.01.2016 по 30.04.2016 – 5 512 грн (1 378 грн * 4 міс.); з 01.05.2016 по 30.11.2016 – 10 150 грн (1 450 грн * 7 міс.); з 01.12.2016 по 31.12.2016 – 1 600 грн (1 600 грн * 1 міс.); з 01.01.2017 по 31.12.2017 – 38 400 грн (3 200 грн * 12 міс.); з 01.01.2018 по 31.12.2018 – 44 676 грн (3 723 грн * 12 міс.); з 01.01.2019 по 31.12.2019 – 50 076 грн (4 173 грн * 12 міс.); з 01.01.2020 по 17.07.2020 – 33 061 грн (4 723 грн * 7 міс.), що в сумі складає 270 293 грн. 00 коп. 
       З огляду на наведене, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підлягає задоволенню частково.
       Таким чином, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його з 651 774, 00 грн. до 270 293 грн. 00 коп. (у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати чинного на період перебування особи під слідством та судом за кожен місяць), що буде достатньою та справедливою компенсацією втрат, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
       
       Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області – задовольнити частково.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року – змінити в частині визначення розміру моральної шкоди.

       Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 270 293 (двісті сімдесят тисяч двісті дев`яносто три) гривні 00 копійок.
       В іншій частині рішення суду — залишити без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова