УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 456/166/20
провадження № 61-9514ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І. розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Державого концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Укроборонресурси» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та повернення майна,
ВСТАНОВИВ:
У 2020 році заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром» та ДП «Укроборонресурси» звернувся до суду                     з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу 6/1000 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: медпункт «Д-1» площею140,5 кв м., склад «Є-1» площею 16,5 кв м., огорожі №4 - 44,0 м/п по АДРЕСА_1 , укладений між ДП «Укроборонресурси» та ОСОБА_1 ; повернути державі Україна в особі ДК «Укроборонпром» в повне господарське відання ДП «Укроборонресурси» вищевказане майно, яке було передано на виконання недійсного правочину – договору купівлі-продажу від 12 січня 2010 року та стягнути з відповідача на користь держави судові витрати.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня                        2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з цим рішенням спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону подала апеляційну скаргу.
28 квітня 2021 року надійшла до апеляційного суду заява ДК «Укроборонпром» про залучення до участі у справі Фонд державного майна України, як правонаступника Державного концерну «Укроборонпром».
Заява мотивована тим, що на сьогоднішній день, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1229 «Деякі питання діяльності                                ДК «Укроборонпром», якою виключено із складу ДК «Укроборонпром»                                           ДП «Укроборонресурси» та передано вказане підприємство до сфери управління Фонду державного майна України, органом, уповноваженим на управління                               ДП «Укроборонресурси» є не Державний концерн «Укроборонпром», а Фонд державного майна України. 15 квітня 2021 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1229 складено Акт приймання – передачі, затверджений Головою Фонду державного майна України, відповідно до якого єдиний майновий комплекс ДП «Укроборонресурси» передано з управління                                                 ДК «Укроборонпром» до сфери управління Фонду державного майна України.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 травня 2021 року заяву                                             ДК «Укроборонпром» задоволено.
Залучено до участі у справі Фонд державного майна України як правонаступника позивача Державного концерну «Укроборонпром». Копію ухвали надіслано Фонду державного майна України, повідомивши їх про дату, час і місце розгляду справи.
Апеляційний суд виходив з того, що спір між сторонами виник щодо законності реалізації майна ДК «Укрборонпром», в управлінні якого перебувало                                                 ДП «Укроборонресурси», яке на даний час виключено із складу ДК «Укроборонпром» та передано до сфери управління Фонду державного майна України, отже Фонд державного майна України є правонаступником майна, прав та обов`язків                                     ДК «Укроборонпром» щодо ДП «Укроборонресурси», тому на підставі статті 55 ЦПК України його належить залучити до участі у справі як правонаступника позивача.
07 червня 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційного суду, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд у порушення норм матеріального права та процесуального права залучено правонаступника ДК «Укроборонпром» - Фонд державного майна України, оскільки ні у власності, ні у користуванні ДК «Укроборонпром» спірне майно не перебувало, так як належить                                                              ДП «Укроборонресурси». ДК «Укроборонпром» утворений після укладення спірного правочину, отже він є належним позивачем у справі. У порушення вимог статті 55 ЦПК України відбулася заміни сторони правонаступником до припинення юридичної особи. Суд апеляційної інстанції не враховав висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, від 13 квітня 2021 року у справі № 910/11702/18, від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
Встановивши, що у правовідносинах щодо здійснення управління                                                              майновим комплексом ДП «Укроборонресурси» (сторони оспорюваного правочину), ці функції передано від ДК «Укроборонпром» до Фонду державного майна України, суд апеляційної інстанції правильно замінив позивача ДК «Укроборонпром» на його правонаступника Фонд державного майна України.
Доводи касаційної скарги про те, що укладення оспорюваного договору купівлі-продажу ДК «Укроборонпром» ще не було створено і його права не могли бути порушені цим правочином, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці доводи щодо питання наявності факту порушення прав ДК «Укроборонпром», в інтересах якого прокурор пред`явив позов, стосуються вирішення спору по суті і виходять за межі тих обставин, які повинен з`ясовувати суд при вірішенні заяви про заміну сторони (позивача) правонаступником.
Посилання на те, що не відбулося припинення ДК «Укроборонпром», не впливає на оцінку правильності вирішення судом питання щодо заміни сторони її правонступником, оскільки ДК «Укробронпром» замінено не у зв’язку з його припиненням, а у з зв’язку з передачею від нього управління майновим комплексом ДП «Укроборонресурси» до Фонду державного майна України.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення,                          у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження на оскаржуване судове рішення належить відмовити.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 травня                    2021 року у справі за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Державого концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Укроборонресурси» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та повернення майна.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
                                                                                                                      Н. О. Антоненко
В. І. Крат