ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/5164/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Колос-2012" на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року (суддя 1- інстанції Хилько Л.І.)  у справі №340/5164/20 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Колос-2012"  до  Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до  Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки  про  визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 222077 від 27.10.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірна постанова винесена у зв`язку з тим, що на товариством допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10% але не більше 20% при перевезенні вантажів без відповідного дозволу, відповідальність за  яке передбачена ч.1 абз.15 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Позивач не погоджується з цими висновками відповідача, оскільки фактично перевіркою габаритно-вагового контролю не було встановлено порушень в діях товариства. Зокрема, за результатами габаритно-вагового контролю повна мала транспортного засобу (з чим погоджується позивач) склала 40,120 тони. При цьому, допускаються норматив перевищення вагових параметрів за цих обставин на 0,800 тони. Крім того, позивач перевозив подільний вантаж (зерно ячменю), а навантаження на жодну з п`яти осей не перевищувало норми 11 т.. Також, при виявлені перевищення осьового вагового параметру посадові особи відповідача не заборонили подальший рух та затримання транспортного засобу, не надали можливість уповноваженій особі привести ваговий параметр у відповідність нормативу і після чого здійснити повторний ваговий контролю. 
Рішенням  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано доводів позивача щодо відсутності затвердженої методики вимірювання, а також нездіснення відповідачами поосьового зважування та відсутністю доказів того, що прилаж, що здійснював  зважування є сертифікований.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві зазначив, що на такі доводи надавались відповіді під час розгляду справи.
Сторони повідомлені про день  розгляду справи.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши  обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить  висновку, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28.08.2020 р. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом МАН, реєстраційний номер НОМЕР_1 (причеп НОМЕР_2 ), на а/д Н-14 км 75 + 812 м був зупинений посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Кіровоградській області для здійснення перевірки габаритно-вагового контролю.
За наслідками проведеної перевірки виявлено факт перевищення нормативних вагових параметрів, а саме перевищення навантаження на строєну вісь, яке склало 24260 кг, при нормативно допустимих 22000 кг, тобто на 2260 кг більше нормативно допустимого, що у відсотковому співвідношенні склало на 10,27% більше допустимого.
За цим фактом 28.08.2020 складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів № 034372; довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 1652/030859; розрахунок плати за проїзд № 1652 (а.с.43-48). 
На підставі вказаних документів, відповідачем було винесено постанову від 27.10.2020 № 222077 про застосування адміністративно-господарського штрафу, згідно до якої позивачу нараховано штраф за порушення абз.15 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт"       в розмірі 17000 грн. (а.с.41). 
Позивач не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача звернувся до суду із зазначеним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт. Факт порушення позивачем вимог ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджується матеріалами справи, а позивачем не доведено протилежного.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до статті 6 Закону №2344-ІІІ України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ від 05.04.2001 (Закон №2344-ІІІ) державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Згідно статті 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, при перевезенні вантажу без відповідного дозволу встановлена абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. 
Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст.33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.
Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (Правила №30), транспортний засіб вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Пунктом 4 Правил №30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Згідно із пп.4 п.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (Порядок №879), габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Відповідно до п.3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
За приписами пунктів 16-18 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
У відповідності із пунктом 4 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно пункту 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.
Матеріалами справи підтверджується та не спростовано позивачем, що під час габаритно-вагового контролю належного позивачу автомобіля, встановлено перевищення вказаним транспортним засобом нормативних вагових параметрів. зокрема, перевищення нормативно допустимого навантаження на строєну вісь – 24260 т., при нормативно допустимому навантаженні 22000 т., навантаження на строєну вість становило 2260 кг, що більше 2 % (10,27 %).
Таким чином, позивачем порушено вимоги законодавства про автомобільний транспорт, а тому до товариства правомірно застосовано штраф у сумі 17000 грн на підставі абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ згідно спірної постанови.
Щодо доводів позивача про необ`єктивність здійснення відповідачем вимірювання ваги транспортного засобу через зважування автомобіля з подільним (сипучим) вантажем у русі шляхом поосьового заїзду транспортного засобу під нахилом на платформу ваги без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого вантажу, внаслідок чого вантаж може переміщатись та змінювати навантаження з одної осі на іншу.
Так, за змістом пункту 3 Порядку №879 транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Отже, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що еквівалентно 220 кг на одиничну вісь, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого, який під час транспортування здатний зсуватися. При цьому визначення вантажу як подільного передбачає організацію перевезення такого вантажу з дотриманням встановлених законом вимог щодо допустимого навантаження на вісі.
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, здійснюючи перевезення сипучого вантажу, перевізником повинно враховуватись, що під час руху по дорозі можливе пересипання вантажу та зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження.
Згідно пунктів 8.14-8.15 Глави 8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.2014 (Правила №363), завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.
Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.
Відповідно до пунктів 12.1, 12.5 Глави 12 Правил №363 при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.
Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Пунктами 8.20, 8.21 Глави 8 Правил №363 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.
Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.
Таким чином, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого (подільного) вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до пунктів 23-24 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб: після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.
Отже, що під час фіксації транспортного засобу з перевищенням вагових параметрів перевізник або його уповноважена особа мають право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Тобто це право перевізника, а не обов`язок працівників Укртрансбезпеки. Саме перевізник має бути зацікавлений    у дотриманні всіх норм перевезення вантажу.
Доказів того, що позивач намагався вчинити такі дії, матеріали справи не містять. Таких доводів не містить і позовна заява.
До того ж, Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі №814/1460/14,  зауважив, що чинним законодавством забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами (пункт 22.5 Правил дорожнього руху), тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може лише бути застосована відповідальність у виді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.
Таким чином, навіть у разі перевезення подільного вантажу, перевізник повинен дотримуватись вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами та нести відповідальність за недотримання таких вимог.
Посилання позивача на відсутність доказів що саме прилад, що здійснював габаритно-ваговий контроль повірений та має сертифікат  також є безпідставні, оскільки на вимогу суду відповідач надав свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки на ваги автомобільні електронні.
Посилання позивапча на відсутність затверженої методики якою повинні керуватись під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи, що передбачено п. 19 Порядку №879, колегія суддів суду апеляційної інстанції відиляє, оскільки п. 19 Поряджку №879  виключено Постановою КМУ від 30.08.2017р. №671.
Щодо зазначення позивачем  про невірне здійснення зважування, то такі доводи спростовані матеріалами проведення габаритно-вагового контролю
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції    правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Колос-2012"  залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі №340/5164/20 залишити без змін.
                    Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає  касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак