Номер провадження: 22-ц/813/2973/21 
Номер справи місцевого суду: 523/17095/17
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог: Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом, та за зустріним позовом ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської міської ради про визнання договору найму недійсним, зняття з реєстраційного обліку, -

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ним права користування житловим приміщенням, шляхом його вселення до приміщення кімнати № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .
Вимоги мотивовані тим, що 15.11.2014р. між ним та ОСГ «Заболотного 26А» було укладено договір найму житла – кімнат № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , на підставі якого він зареєстрував своє місце проживання. Втім, вселитися до кімнат він не може, так як ОСОБА_2 самовільно захопила та незаконно зайняла спірні кімнати. ОСОБА_1 зазначає, що рішенням суду, ухваленого у 2012р. ОСОБА_2 було виселено з вказаних вище житлових кімнат. Проте, ОСОБА_2 приміщення не звільнила та продовжує проживати в кімнатах, що є перешкодою для здійснення ним права користування. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 06.02.2018р. в одне провадження були об`єднанні позовні вимоги ОСОБА_1 та позовні вимоги ОСОБА_2 за якими було відкрито провадження у справі.
За позовними вимогами ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним договір найму житла від 15.11.2014р., укладеного між ОСГ «Заболотного 26А» та ОСОБА_1 , здійснити зняття з реєстраційного обліку з спірних житлових приміщень, зокрема з кімнат № № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .
Позов ґрунтується на тому, що рішенням Одеської міської ради за нею, - ОСОБА_2 та членами її сім`ї було визнано право користування житловими кімнатами № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , а також іншими допоміжними приміщеннями. На підставі вказаного рішення Суворовською районною адміністрацією ОМР 15.12.2014р. було укладено договір найму на вказані житлові та допоміжні приміщення. Відтак, на думку ОСОБА_2 укладений договір найму між ОСОБА_1 та ОСГ «Заболотного 26А» слід визнати недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом відмовлено у повному обсязі.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26А», ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської міської ради про визнання договору найму недійсним, зняття з реєстраційного обліку задоволено у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 –подав апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного, 26 А», третя особа. Що не заявляє самостійних вимог Одеська міська рада про визнання договору найму недійсним та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує, що судом не враховано суттєві обставини, а саме:
1)Позивачка по справі самовільно захопила займала приміщення кімнат АДРЕСА_2 . Звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що Суворовським районним судом м. Одеси по справі № 1527/2/3658/11 у 2012 році було ухвалено рішення про виселення ОСОБА_4 з займаного приміщення. Апеляційним судом Одеської області від 20 листопада 2012 року рішення у частині виселення ОСОБА_4 з зазначеного приміщення було залишено в силі. 05.06.2013 року було відкрито виконавче провадження про примусове виселення позивачки ОСОБА_5 та членів її родини з житлових кімнат 125, НОМЕР_3 , 127, 131, 136 та підсобних приміщень загальною площею 95 кв.м. розташовані по АДРЕСА_1 (копію документів додає). 
2) Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №479 від 24.09.2010 року, яке було прийняте згідно із ст.29 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 7 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою КМУ від 11.10.2002 року № 1521, з метою передачі комунальної власності територіальної громади м. Одеси на баланс об`єднання співвласників гуртожитків, виконавчий комітет Одеської міської ради вирішив передати з балансу КП «Житлово-комунальний сервіс «Північний» гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на баланс об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А».
На сьогоднішній день, зазначене рішення не скасоване та є чинним.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» балансоутримувач забезпечує управління житловим комплексом. Згідно ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач має право здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм, визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг. До функцій балансоутримувача відносяться й укладення договору найму житла.
У відповідності з Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р No 572, користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди).
Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР, договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності – відповідним підприємством, установою або організацією) і наймачем - громадянином. Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Частина 1 ст.63 ЖК УРСР визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Апелянт вказує, що 15 листопада 2014 року між ним та ОСГ «Заболотного 26 A» було укладено договір найму житла - кімнат АДРЕСА_4 .
Договір найму житла було укладено на підставі Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 4 листопада 2014 року по справі 523/15674/14 – ц., відповідно до якого, за апелянтом було визнано право користування житловими кімнатами гуртожитку, та зобов`язано Об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26 A» укласти зі мною Договір найму (який натепер намагається визнати недійсним Позивачка).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.12.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог: Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом, та за зустріним позовом ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської міської ради про визнання договору найму недійсним, зняття з реєстраційного обліку.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.12.2020 року у складі колегії суддів: головуючого Князюка О.В., суддів Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П справу було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 15.04.2021 року на 10:30 год. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2021 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Немерцалової Світлани Володимирівни про проведення судового засідання, призначеного на 15.04.2021 року на 10:30 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon"
15.04.2021 року в судове засідання відбулося в режимі відеконференції, на зв`язок вийшов представник позивача – адвокат Немерцалова С.В., апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила суд її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи спощені належним чином.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності інших, належно сповіщених учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що 15.11.2014 р. між ОСГ «Заболотного 26А», як наймодавцем та ОСОБА_1 , як наймачем було укладено договір найму в будинку гуртожитку за умовами якого наймодавець надав наймачу у термінове користування житло-кімнати №№131,136, а також нежитлові приміщення №128, 129, 132, 133, 134 в будинку гуртожитку АДРЕСА_3 . Такий договір був укладений ОСГ «Заболотного26А» на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2014р. (справа №523/15674/14-ц), яке постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 р. було скасовано, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним право користування вказаним вище житловими та допоміжними приміщеннями було відмовлено.
Крім вказаного вище договору найму від 15.11.2014 р., з боку ОСОБА_1 суду не надано інших підстав виникнення у нього права користування спірними житловими приміщеннями.
Також, 29.10.2014 року рішенням Одеської міської ради №5587-VI за ОСОБА_2 було визнано право користування трьома житловими кімнатами АДРЕСА_5 , та на допоміжні приміщення: кухні № НОМЕР_4 , коридору № НОМЕР_5 , підсобним приміщенням № НОМЕР_6 , верандою № НОМЕР_7 , ванною № НОМЕР_8 , туалетом № НОМЕР_9 , а також приміщеннями № НОМЕР_10 і № НОМЕР_3 , які дозволено використовувати як допоміжні приміщення (кухню та санвузол) з внесенням відповідних змін до технічного паспорту будинку. Доручено Суворовській районній адміністрації укласти договір найму з ОСОБА_2 на вказані приміщення, а ОСГ «Заболотного-26А» на підставі договору найму укласти з ОСОБА_2 договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у разі звернення ОСОБА_2 оформити та видати заявниці необхідні документи щодо приватизації вказаних приміщень.
На виконання вищевказаного рішення Одеської міської ради 15.12.2014 р. Суворовська районна адміністрація ОМР уклала договір найму житла з ОСОБА_2  про надання їй та членам її сім`ї у безстрокове користування житловими та допоміжними приміщеннями.
Судом встановлено, що спірні житлові приміщення на теперішній час перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч.1,2 ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
За приписами п.2-1 ч.1 ст.18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону після передачі гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону: приймають рішення відповідно до глави 4 «Користування гуртожитками» Житлового кодексу Української РСР про надання жилої площі в гуртожитку з укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку мешканцям таких гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, та видають їм спеціальні ордери на право вселення на відповідну жилу площу в гуртожитку;
приймають рішення відповідно до глави 59 «Найм (оренда) житла» Цивільного кодексу України про надання житла в гуртожитку за договором найму (оренди) житла на певний строк за плату іншим мешканцям таких гуртожитків, на яких не поширюється дія цього Закону.
Згідно ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землі, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частка в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.
Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
На території Суворовського району м. Одеси, де знаходиться ОСГ «Заболотного-26А, виконавчим органом ОМР є саме Суворовська районна адміністрація, яка створюється ОМР з метою реалізації функцій місцевого самоврядування згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСГ «Заболотного-26А» ані законом, ані статутом не наділено повноваженнями укладати договори найму у вказаному гуртожитку з його мешканцями або з іншими особами. Тобто, ОСГ «Заболотного 26А» укладаючи договір найму житлового приміщення з ОСОБА_1 не було належним наймодавцем, а відтак не мала право на укладання того договору. Як було зазначено вище, згодом, після скасування рішення суду від 04.11.2014 р., відпала і правова підстава для укладання такого договору за рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладання та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.
Частина 3 ст.215 ЦК України визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Зважаючи на викладене договір найму житла в гуртожитку від 15.11.2014 р. був укладений не власником приміщень, які на час його укладання перебували у комунальній власності, в особі Одеської міської ради, а відтак такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Крім того, такий договір був укладений в той час коли спірні приміщення були передані у встановленому законом порядку Одеською міською радою у користування ОСОБА_2 та членів її сім`ї, тим сам такий договір порушив охоронювані законом житлові права останньої, яка в свою чергу має право на захист в судовому порядку.
В зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що в силу ст.810, ч.3 ст.215 ЦК України, договір найму в будинку гуртожитку від 15.11.2014 р. слід визнати недійсним.
Враховуючи, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 у житлових приміщеннях № НОМЕР_1 відбулась на підставі договору найму від 15.11.2014 р., який визнаний судом недійсним, ОСОБА_1 не набував права користування такими приміщеннями, а така реєстрація порушує права ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає обґрунтованими позовні вимоги останньої про зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку.
Задоволення позовних вимог ОСОБА_2 повністю виключає можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставні, суперечать фактам встановлених судом під час розгляду справи, а відтак не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Суд не приймає посилання ОСОБА_1 на наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення ОСОБА_2 з спірних житлових приміщень, так як таке було ухвалено у 2012 р., тобто до постановлення рішення Одеської міської ради від 29.10.2014 р. яким у встановленому законом порядку визнано право користування на житло за ОСОБА_2 , яке на сьогодні є чинним, а отже не має правового значення для розгляду даної справи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою.
Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 23.04.2021 року.
Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін
О. М. Таварткіладзе