Ухвала
Іменем України
24 травня 2021 року
м. Київ
справа № 164/330/20
провадження № 51-1836 впс 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув подання Волинського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження № 12019030000000513 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України з апеляційними скаргами обвинуваченого та представників потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 – адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року, з одного суду апеляційної інстанції до іншого.
встановив:
До Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду надійшло подання Волинського апеляційного судупро направлення вищевказаних матеріалів кримінального провадження із зазначеного суду до апеляційного суду іншої області. 
Подання мотивовано тим, що у Волинському апеляційному суді неможливо утворити склад суду для судового провадження в апеляційному порядку за вищевказаними апеляційними скаргами. 
Учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про день і час розгляду подання, в судове засідання вони не з`явилися, що не перешкоджає його розгляду. Заперечень про відкладення розгляду подання від них не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені у поданні, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів провадження, до Волинського апеляційного суду 
в порядку апеляційного оскарження надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за  апеляційними скаргами обвинуваченого та представників потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 – адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року.
Згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями Волинського апеляційного від 1 квітня 2021 року визначення колегії суддів для розгляду вказаного провадження не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів. 
Подання обґрунтовано тим, що рішеннями зборів суддів Волинського апеляційного суду від 7 квітня 2021 року № 7 та 29 квітня 2021 року № 9 у задоволенні подань голови суду щодо формування колегії суддів шляхом здійснення повторного автоматизованого розподілу кримінальних проваджень із числа усіх суддів Волинського апеляційного суду без урахування їх спеціалізації та про запровадження спеціалізації з розгляду кримінальних проваджень суддів судової палати з розгляду цивільних справ Волинського апеляційного суду (що застосовується у випадках неможливості проведення автоматизованого розподілу кримінального провадження з підстав, передбачених                       ст. ст. 75, 76 КПК України, через відсутність резервних суддів необхідної спеціалізації) відмовлено.  
Колегія суддів касаційного суду вважає доводи, викладені у поданні,  необґрунтованими, виходячи з наступного. 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод  гарантує право на  справедливий й публічний розгляд  справи  упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду має трактуватися як можливість особи звернутися до суду та як заборона вчиняти певні правові чи фізичні дії, спрямовані на перешкоджання особі скористатися цим правом.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. 
Конституцією України регламентовано, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом  (стаття 125 Конституції України).
Під час застосування правил спеціалізації суддів потрібно виходити з єдності правового статусу судді, що передбачає здійснення ним правосуддя в будь-якій справі, віднесеній до юрисдикції конкретного суду (за винятком випадків, що прямо передбачені законом).
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційними судами з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є апеляційні суди, які утворюються в апеляційних округах. Згідно частини 4 вказаної статті у складі апеляційного суду можуть утворюватися судові палати з розгляду окремих категорій справ.
Виходячи зі змісту зазначених положень запровадження спеціалізації не є обов`язковим, і таке визначення спеціалізації можливе лише за умови забезпечення належної роботи суду в цілому. Окрім того, Рішення зборів суддів не може суперечити вимогам закону. 
Відповідно до пункту 1 розділу VII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, збори суддів відповідного суду визначають спеціалізації кожного судді такого суду згідно із Загальним класифікатором спеціалізацій суддів та категорій справ, затвердженим Державною судовою адміністрацією України. Для кожного судді може бути визначена більше, ніж одна спеціалізація. Визначення спеціалізацій суддів у суді, в тому числі слідчих суддів, має забезпечити виключення випадків неможливості проведення автоматизованого розподілу справи або матеріалів кримінального провадження через відсутність суддів відповідної спеціалізації. Крім того, запроваджена зборами відповідного суду спеціалізація суддів не може бути підставою для відмови в доступі до правосуддя в конкретному суді.
Крім того, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду  (у редакції рішення Ради суддів України від 15 вересня 2016 року № 58) установлено, що автоматизований розподіл судових справ між суддями в судах, у яких відсутня спеціалізація або її застосування неможливе, здійснюється між усіма суддями.
Тобто, шляхом прийняття зборами суддів відповідного суду Рішення щодо організації внутрішньої діяльності цього суду автоматизована система може бути налаштована таким чином, щоб забезпечити виключення випадків неможливості проведення автоматизованого розподілу справи через відсутність суддів відповідної спеціалізації, забезпечуючи при цьому об`єктивний та неупереджений розподіл судових справ за допомогою модуля автоматизованого розподілу.
Статтею 34 КПК України передбачена можливість направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, якщо неможливо утворити новий склад суду, при цьому, відсутнє будь-яке посилання на необхідність включення до автоматизованого розподілу лише суддів із судової палати з розгляду кримінальних справ відповідного суду, і така позиція апеляційного суду не узгоджується із зазначеною нормою закону.
Окрім того, Верховним Судом вже розглядалось подання Волинського апеляційного суду про направлення вищевказаних матеріалів провадження до іншого суду апеляційної інстанції з аналогічних підстав, яке ухвалою від 15 квітня 2021 року залишено без задоволення, з наведенням детального обґрунтування мотивів прийнятого рішення.
Згідно з положеннями частини 5 статті 34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються.
Виходячи із закріпленого в Конституції України та процесуальних кодексах принципу територіальної юрисдикції, саме Волинський апеляційний суд є повноважним щодо перегляду в апеляційному порядку всіх проваджень кримінальної і цивільної юрисдикції, та справ про адміністративні правопорушення в межах відповідного апеляційного округу.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в апеляційному порядку здійснюється колегіально судом у складі не менше трьох суддів.
При цьому з наданої судом інформації вбачається, що у Волинському апеляційному суді здійснюють правосуддя чотирнадцять суддів, п`ять з яких входять до судової палати з розгляду кримінальних справ та дев`ять – до судової палати з розгляду цивільних справ.   
Як вбачається з матеріалів провадження, повторний автоматизований розподіл справи між суддями Волинського апеляційного суду не проводився. Нових обґрунтованих підстав для направлення матеріалів провадження до іншого суду, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, у поданні не наведено.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що Волинським апеляційним судом не  вичерпано процесуальних можливостей по формуванню колегії суддів для розгляду матеріалів кримінального провадження щодо  ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України з апеляційними скаргами обвинуваченого та представників потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 – адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року, тому підстави для направлення вищевказаних матеріалів із Волинського апеляційного суду до  апеляційного суду іншої області, відсутні, а подання слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 32, 34 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Подання Волинського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження № 12019030000000513 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3                    ст. 286 КК України з апеляційними скаргами обвинуваченого та представників потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 – адвокатів                       ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року, з одного апеляційного суду до іншого, залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                 ОСОБА_11