ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2021 р.           Справа№ 910/9659/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Коробенка Г.П. 
 
 при секретарі Вага В.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Сімоненко І.О. дов. від 18.01.21р;
від відповідача: Євтіхієва Л.В. дов. від 10.12.20р;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2020  (повний текст складено 23.11.2020)
у справі №910/9659/20 (суддя Нечай О.В)
за позовом Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"
до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
про стягнення 488   335,12 грн,

УСТАНОВИВ:
У липні 2020 року Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"  (далі - відповідач) та просило стягнути 488 335.12 грн, у тому числі: 305 016,00 грн фінансового забезпечення послуг з балансування природного газу, 36 419,46 грн - 3% річних та 146 899,66 грн інфляційних втрат коштів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.12.2015 між сторонами було укладено Договір транспортування природного газу №1512001142, на виконання умов якого та згідно глави 2 розділу VIII позивач  сплатив 305016,00 грн. фінансового забезпечення послуг з балансування природного газу за січень та травень 2016 року, однак у вказані місяці послуги з балансування відповідачем не надавались, а тому вказані кошти підлягають поверненню.
У відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач безпідставно посилається на положення пункту 3 глави 2 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), оскільки станом на дати перерахування позивачем грошових коштів у якості фінансового забезпечення за Договором (січень, травень 2016) у Кодексі ГТС (у відповідних редакціях) були відсутні положення щодо повернення замовнику послуг транспортування природного газу  фінансового забезпечення. За твердженнями відповідача, позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів відповідачем та яким чином відповідачем було порушено зобов`язання за укладеним сторонами договором, а акт звірки не може свідчити про визнання відповідачем заборгованості за Договором.  
Крім того, відповідачем у відзиві заявлено про  сплив строку позовної давності щодо вимог позивача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 листопада 2020 року позов задоволено частково.
З Акціонерного товариства "Укртрансгаз" стягнуто на користь Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" - 305  016 грн 00 коп. заборгованості, 915 грн 05 коп. інфляційних втрат, 1  500 грн 08 коп. - 3% річних та 4  611 грн 47 коп. судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду,  Акціонерне товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом невірно застосовані норми матеріального права, порушено норми процесуального права, не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 у справі №916/2090/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 25.06.2019, було встановлено, що Договір транспортування природного газу №1512001142  від 17.12.2015 є не укладеним, оскільки сторонами не було погоджено предмету транспортування, і тому цей договір не створює юридичних наслідків для сторін, але вказані обставини не були предметом дослідження судом першої інстанції і позивач суду їх не повідомив. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача  було підставою для ухвалення судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позову.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що на виконання умов договору позивач перерахував відповідачу 305016,00 грн в якості фінансового забезпечення, однак фактично послуги не були надані, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок повернути кошти; під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не посилався на те, що договір є неукладним і не надав відповідних доказів, а у акті звірки станом на 31.10.2019 визнав наявність вказаної заборгованості по договору;  відповідач не обґрунтував неможливість надання доказів (щодо неукладеності договору)  суду першої інстанції, а навів їх лише в апеляційній скарзі, тому суд першої інстанції при прийнятті рішення їх не врахував. 
Відповідачем були подані письмові пояснення, у яких він вказує на те, що судовими рішеннями у справі №916/2090/16 встановлено, що договір є неукладеним, а тому не створює юридичних наслідків для сторін і вказаним обставинам суд першої інстанції не надав оцінки; позивачу достеменно було відомо про наявність рішень у справі №916/2090/16, однак він не повідомив про них суду першої інстанції, що є зловживанням процесуальними правами. 
За клопотанням представника позивача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції з Південно-західним апеляційним господарським судом.
Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити. 
Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. 
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та  вірно встановлено судом першої інстанції, 17 грудня 2015 року між Акціонерним товариством "Укртрансгаз", як оператором, та Акціонерним товариством "Одеський припортовий завод", як замовником, було укладено Договір №1512001142 транспортування природного газу (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлену Договором вартість таких послуг.
За умовами п. 4.1 Договору замовник зобов`язаний, зокрема, надати оператору фінансове забезпечення в порядку, встановленому в Кодексі ГТС та цьому Договорі.
Послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до Кодексу ГТС та розділу ІХ Договору (пункт 11.4 Договору).
Пунктом 12.1 Договору передбачено, що протягом всього строку отримання послуг замовник надає оператору та підтримує на належному рівні фінансове забезпечення відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Відповідно до п. 12.3 Договору фінансове забезпечення щодо послуг балансування надається у формах, визначених Кодексом ГТС, на користь оператора згідно з чинним законодавством України.
Згідно з п.17.1 Договору він набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2016 року, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року.
Пунктом 3 глави  2 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи (в редакції, чинній на дату укладання договору), було визначено, що розмір фінансового забезпечення замовника послуг транспортування щодо послуг балансування системи має бути не меншим 20% вартості природного газу, який планується до транспортування у певному місяці на підставі заявлених планових обсягів транспортування природного газу, та розрахункової вартості базової ціни газу, що визначається відповідно до умов цього Кодексу. Фінансове забезпечення щодо послуг балансування системи надається, зокрема, у формі попередньої оплати послуг балансування в розмірі фінансового забезпечення.
Позивач зазначає, що на виконання вказаних умов Договору та положень Кодексу ГТС ним було перераховано відповідачу в якості фінансового забезпечення з балансування природного газу за Договором у січні та травні 2016 року грошові кошти в сумі 305 016,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №12508 від 30.12.2015 на суму 153 552,00 грн та №2960 від 21.04.2016 на суму 151464,00 грн., в графі "призначенні платежу" яких вказано, що  ці суми є оплатою фінансового забезпечення послуг балансування системи у січні/травні 2016 року, по Договору №1512001142 від 17.12.15.
Однак, за твердженнями позивача, фактично послуги з балансування природного газу за Договором у січні та травні 2016 року відповідачем не надавались.
Відповідачем вказані доводи позивача жодними доказами не спростовані. Також ним не спростований факт отримання вказаних коштів від позивача.
Крім цього, сторонами було складено Акт звірки розрахунків станом на 31.10.2019, згідно якого сальдо на відповідача становить 434040985,93 грн, а на користь позивача - 305 016,00 грн. Акт з боку відповідача був підписаний головним бухгалтером Чернявським В.А., з боку відповідача - головним бухгалтером Федоровою Л.І.
Оскільки умовами Договору не передбачено строку щодо повернення оператором перерахованих замовником грошових коштів у якості фінансового забезпечення з балансування природного газу за Договором у січні та травні 2016 року, позивач звернувся до відповідача із претензією №1341 від 06.04.2020, в якій вимагав у відповідача повернути суму дебіторської заборгованості за Договором у розмірі 305 016,00 грн. Претензія була отримана відповідачем 09.04.2020, що підтверджується відміткою про реєстрацію.
У відповіді від 12.05.2020 за вих. №1001вих-20-2218 відповідач повідомив, що претензія не відповідає положенням статті 222 Господарського кодексу України, а тому не підлягає розгляду по суті.
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути 305 016,00 грн фінансового забезпечення послуг з балансування природного газу, 36 419,46 грн - 3% річних та 146899,66 грн інфляційних втрат коштів.
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що станом на дати перерахування позивачем грошових коштів у якості фінансового забезпечення за Договором у Кодексі ГТС (у відповідних редакціях) були відсутні положення щодо повернення замовнику послуг транспортування природного газу фінансового забезпечення, а також посилався на пропуск позовної давності.
У апеляційній скарзі відповідач послався на те, що судовими рішеннями у справі №916/2090/16 було встановлено, що Договір транспортування природного газу №1512001142  від 17.12.2015 є не укладеним і тому цей договір не створює юридичних наслідків для сторін.
За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними і обґрунтованими, однак встановив помилки у розрахунку 3% річних та інфляційних втрат коштів, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги частково.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що права та обов`язки між сторонами у даній справі виникли на підставі Договору транспортування природного газу №1512001142  від 17.12.2015, який за правовою природою є договором про надання послуг.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції ні позивач, ні відповідач не заперечували чинність вказаного договору, а також факт того, що вказаний договір був укладений належним чином і діяв до вказаного у п.17.1 строку (до 31.12.2016).
Частиною 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, враховуючи наведені положення процесуального закону, суд першої інстанції обґрунтовано розглядав спір в межах доводів і заперечень обох сторін та на підставі наданих ними доказів.
Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Умови вказаного Договору (п.12.1) було визначено, що протягом всього строку отримання послуг замовник надає оператору та підтримує на належному рівні фінансове забезпечення відповідно до вимог Кодексу ГТС, а  положеннями глави  2 розділу VIII Кодексу ГТС було визначено розмір фінансового забезпечення замовника послуг транспортування щодо послуг балансування системи та порядок його надання, зокрема, у формі попередньої оплати послуг балансування в розмірі фінансового забезпечення.
Наявними у матеріалами платіжними дорученнями підтверджується виконання позивачем вказаних умов Договору і положень Кодексу ГТС та сплату відповідачу 305 016,00 грн фінансового забезпечення послуг з балансування природного газу за січень та травень 2016 року.
Відповідно до п. 11.4 Договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу.
Як вірно встановив суд першої інстанції, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження надання відповідачем послуг з балансування природного газу за Договором протягом вказаного періоду. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення передоплати за балансування газу. 
Разом з тим, як встановлено Північним апеляційним господарським судом, судами розглядалась справа №916/2090/16 за позовом ПАТ "Укртрансгаз" до ПАТ "Одеський припортовий завод" про стягнення 440990385,32 грн боргу за договором №1512001142 від 17.12.2015, зустрічним позовом ПАТ "Одеський припортовий завод" до ПАТ "Укртрансгаз"  про визнання недійсним вказаного договору, та позовом третьої особи - ТОВ "ГК Укргаз" до ПАТ "Одеський припортовий завод" про зобов`язання виконати умови вказаного договору.
За наслідком розгляду вказаної справи Південно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 20.03.2019, залишеній без зміни постановою суду касаційної інстанції від 25.06.2019, дійшов висновку, що Договір є неукладеним, оскільки сторонами не було погоджено предмету транспортування, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні первісного позову, зустрічного позову та позову третьої особи.
Наведене рішення суду набуло законної сили та є чинним на час розгляду даної апеляційної скарги.
Отже, на момент вирішення спору у даній справі договір №1512001142  від 17.12.2015, як правова підстава для здійсненої позивачем передоплати, подальших взаєморозрахунків сторін та надання послуг балансування газу, не існує, як то було встановлено чинним рішенням суду в іншій справі.
Тобто, після перерахування відповідачу передоплати правова підстава для цієї дії позивача відпала.
За таких обставин правовідносини сторін слід правильно кваліфікувати за ст. 1212 як безпідставне збагачення відповідача за рахунок позивача.
За правилом ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно п.3 ч.3 ст.1212 глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Таким чином, суттєві обставини справи встановлені повно.
Як зазначено у пунктах 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). 
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто, поваги до остаточного рішення суду. 
Враховуючи наведений основоположний принцип правосуддя, недопустимість взаємовиключних висновків суду щодо одних і тих самих правовідносин, Північний апеляційний господарський суд, з урахуванням правових позицій Великої палати Верховного суду, з метою ефективного кінцевого врегулювання спору приходить до висновку про можливість змінити правову кваліфікацію правовідносин сторін на безпідставне збагачення, застосувати до спірних правовідносин сторін ст. 1212 ЦК України і стягнути з відповідача передоплату, здійснену позивачем на користь АТ "Укртрансгаз" за балансування газу у січні і травні 2016, як безпідставне збагачення, у зв`язку з тим, що правова підстава для цієї передоплати згодом відпала.
Оскільки сума безпідставного збагачення співпадає з сумою передоплати, повернення якої стягнув суд першої інстанції, резолютивна частина рішення місцевого господарського суду в цій частині зміні не підлягає.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем заявлені до стягнення 36 419,46 грн - 3% річних та 146899,66грн інфляційних втрат коштів, які нараховані ним за період з 30.12.2015 за 1630 днів прострочення на суму 153552,00 грн та з 21.04.2016 за 1273,00 грн на суму 151464,00 грн.
Проте, як встановив суд першої інстанції, позивачем невірно визначено кількість днів прострочення, оскільки початком прострочення виконання грошового  зобов`язання є 17.04.2020 (наступний день після закінчення строку добровільного виконання вимоги позивача), а тому, згідно ґрунтовного розрахунку, наведеного у рішенні суду першої інстанції, ці вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: інфляційні втрати в сумі 915,05 грн та 3% річних у розмірі 1 500,08 грн.
Наведений розрахунок місцевого господарського суду відповідає фактичним обставинам справи.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то як вірно встановив суд першої інстанції, право на позов у позивача виникло з 17.04.2020, а тому строк позовної давності не сплинув.
З огляду на викладене, в частині стягнення процентів річних та компенсації втрати коштів від інфляції рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а тому зміні чи скасуванню не підлягає. 
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли.
Помилка суду першої інстанції в частині кваліфікації спірних правовідносин, з урахуванням чинного рішення суду щодо відсутності договірної основи правовідносин сторін, в кінцевому рахунку не вплинула на правильність висновку суду щодо обґрунтованості позовної вимоги позивача про повернення коштів, сплачених в якості передоплати, а також компенсації втрати цих коштів від інфляційних процесів та сплати процентів річних за користування чужими грошовими коштами.
Тому рішення суду першої інстанції, з урахуванням мотивації, викладеної в даній постанові, зміні чи скасуванню не підлягає. 
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює резолютивну частину рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від  18 листопада 2020 року - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 28.04.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Г.П. Коробенко