Справа № 131/1650/19
Провадження № 22-ц/801/1395/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року	Справа № 131/1650/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
               за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
                за участю сторін: представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Коваленко С.О., представника відповідачів Шапочука С.В.,  ОСОБА_1  –  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці цивільну справу №131/1650/19 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 – адвоката Гончара Олександра Івановича на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року, яке ухвалене суддею Олексієнко О.Ю. в Іллінецькому районному суді Вінницької області, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 04 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/035/22/41019, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 19800 дол. США строком до 03 вересня 2016 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі – 14% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора.
Проте, всупереч вимогам п. 5.1 кредитного договору, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а  саме не здійснював  щомісячно погашення кредиту згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.
23 березня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту було викладено у новій редакції в Додатках № 1 та №2.
Відповідно до п. 3. додаткової угоди, тимчасово, на період з 15 квітня 2009 року до 15 березня 2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до додаткової угоди.
Отже, з укладенням кредитного договору, у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 04 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 013/035-22/0666, відповідно до умов якого фінансовий поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника - ОСОБА_3 , які виникають з умов кредитного договору №014/53-05/51252 від 09 серпня 2006 року, в повному обсязі цих зобов`язань.
У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу позичальника та поручителя було направлено повідомлення від 02 жовтня 2019 року про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість.
Однак, вимоги кредитора не були виконані, заборгованість не погашена, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість в розмірі 14780,05 дол. США за кредитним договором та суму сплаченого судового збору в розмірі 5364,60 грн. 

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року позов задоволено. 
Рішення обґрунтовано тим, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на користь кредитора за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення заборгованості. Тому, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» є обґрунтованими та доведеними, оскільки неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором надає позивачу право вимагати стягнення розміру заборгованості з відповідачів (позичальника та поручителів).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1  – адвокат Гончар О.І. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у зв`язку з пропуском строків позовної давності та стягнути судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/035/22/41019, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 19800 дол. США строком до 03 вересня 2016 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі – 14% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора (а.с.8).

23 березня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту було викладено у новій редакції в Додатках № 1 та №2 (а.с.10 – 11).

04 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 013/035-22/0666, відповідно до умов якого фінансовий поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника - ОСОБА_3 , які виникають з умов кредитного договору №014/53-05/51252 від 09 серпня 2006 року, в повному обсязі цих зобов`язань (а.с.13).

Однак, всупереч вимогам Кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання та станом на 01 жовтня 2019 року заборгованість позичальника перед банком склала 192079,37 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 4 647 835,57 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 14780,05 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 357 639,88 грн; заборгованості за відсотками у розмірі – 17582,04 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 425 440,96 грн; пеня 3 864 754,73 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6 – 7).

Проте, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів лише заборгованість за кредитом у розмірі 14780,05 дол. США.

Згідно копій повідомлень про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором від 02 жовтня 2019 року (а.с.14 – 15) банк неодноразово повідомляв відповідача про наявність простроченої заборгованості перед банком.

ОСОБА_3  частково виконував умови кредитного договору щодо погашення заборгованості, останній платіж здійснено 17 липня 2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, (а.с.6 на звороті).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2013 року (справа №207/1609/13-ц) за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вирішено: звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки з участю майнового поручителя, укладеного 04 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 з метою забезпечення вимог, що випливають з кредитного договору №014/035-22/41019, укладеного 04 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 118,20 кв.м, житловою площею 67,00 кв.м., на плані позначений літерою «А» - житловий будинок, літня кухня - «В», погріб - «б/під», сарай - «Б1», гараж - «Б2», уборна - «У», вхідна площадка - «а», колодязь - «1», огорожа 2-3, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Іллінецької міської ради Вінницької області 25 лютого 2004 року, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2004 року, записаного в книзі ФЖ 12 за номером 2724, та земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0521210100:05:005:0236, право на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯБ №393001, виданим Іллінецькою міською радою Вінницької області 16 січня 2006 року на підставі рішення 23 сесії 04 скликання Іллінецької міської ради Вінницької області від 21 червня 2005 року, та площею 0,0363 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0521210100:05:005:0267, право на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯБ №393002, виданим Іллінецькою міською радою Вінницької області 16 січня 2006 року на підставі рішення 23 сесії 04 скликання Іллінецької міської ради Вінницької області від 21 червня 2005 року.
Встановлено порядок реалізації іпотечного майна шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, зазначеною в договорі іпотеки від 04 вересня 2006 року, а саме: 134742,20 грн. Стягнуто судовий збір.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

       Як встановлено судом, рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2013 року (справа №207/1609/13-ц), звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки з участю майнового поручителя, укладеного 04 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 з метою забезпечення вимог, що випливають з кредитного договору №014/035-22/41019, укладеного 04 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 .

Однак, у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, у відповідачів виникла заборгованість за кредитним договором №014/035-22/41019 від 04 вересня 2006 року в розмірі 14780,05 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6 – 7).
Розмір заборгованості відповідачами не спростований, а тому позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» є обґрунтованими. 

       Разом з тим, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитор (банк), звернувшись у 2013 року (рішення суду від 27 грудня 2013 року а.с.40 – 43) з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
       
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявляли клопотання про застосування строків позовної давності (а.с.38). 

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 755/17150/14-ц зазначено, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що банк звернувся до суду із позовними вимогами щодо стягнення заборгованості у грудні 2019 році, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, з огляду на подану відповідачами заяву про застосування строків позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині з цих підстав.

Крім того, відповідно п.1.1, п.1.2 кредитного договору №014/035-22/41019 від 04 вересня 2006 року відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 19800 дол. США на 120 місяців з 04 вересня 2006 року по 03 вересня 2016 року (а.с.8). 
П.5 кредитного договору №014/035-22/41019 від 04 вересня 2006 року передбачено, що ОСОБА_3 зобов`язався щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно графіка погашення кредиту та остаточне погашення отриманого кредиту до 30 вересня 2016 року. 
Таким чином, строк виконання зобов`язання за цим договором закінчився 03 вересня 2016 року, а до суду з позовом позивач звернувся 10 грудня 2019 року, тобто з пропуском строків позовної давності.

Суд першої інстанції при розгляді цієї справи вищевикладеного не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з АТ «Райффайзен Банк Аваль» слід стягнути на користь  ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 8046,90 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 – адвоката Гончара Олександра Івановича задовольнити.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь  ОСОБА_3  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 8046,90 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 червня 2021 року.

Головуючий                         Сопрун В.В.

Судді                                                  Войтко Ю.Б.
                                       
                                                               Міхасішин І.В.