ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/3559/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Семененка Я.В., Ясенової Т.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  у м. Дніпрі 
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 року
у справі №340/3559/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Октава Агро"
до Головного управління ДПС у Кіровоградській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, - 

ВСТАНОВИВ:

           01.09.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Октава Агро"   звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 10.08.2020 року №0000590402 про зменшення  суми  бюджетного відшкодування  з податку на додану вартість  у розмірі 839  225,00 грн.  та застосування  штрафної санкції  у сумі 419  613,00 грн.
          В обґрунтування позову Підприємство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у зв`язку з чим вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування контролюючий орган діяв не на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.          
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 року позов - задоволено.
          На підставі дослідження встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу, у зв`язку з чим у контролюючого органу були відсутні підстави для здійснення оскарженого донарахування. При цьому також зауважив, що Податковий кодексу України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентами позивача.
          Не погодившись з рішенням суду, Головним Управлінням ДПС у Кіровоградській області подано апеляційну скаргу, згідно з якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення суду, як таке що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, оскаржене рішення прийнято ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Підприємством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги.
          Як встановлено судом першої інстанції та підтверджене під час апеляційного перегляду справи,   Підприємство - позивач є юридичною особою приватного права, перебуває на податковому обліку в органах ДПС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). З установчих документів позивача слідує, що останній здійснює діяльність пов`язану з оптовою торгівлею сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, оптовою торгівлею зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Із матеріалів справи слідує, що позивачем подано до ГУ ДПС у Кіровоградській області податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2020 року з додатками та уточнюючим розрахунком, в якій задекларовано суму бюджетного відшкодування податку на додану вартісну на рахунок платника у банку у сумі 890 045 грн. й заяву про повернення суми бюджетного відшкодування.
На підставі відповідного наказу, посадовими особами відповідача проведено позапланову документальну невиїзну перевірку Підприємства з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника у банку за квітень 2020 року та від`ємне значення, яке прийняло участь у розрахунку бюджетного відшкодування за квітень 2020 року.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 16.07.2020 р. №273/11-28-04-02/39271890, згідно із висновків якого, перевіркою встановлено порушення позивачем у тому числі ст. п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), у результаті чого позивачеві зменшено податок на додану вартість, заявлений до бюджетного відшкодування за квітень 2020 року у розмірі 839 225 грн.
На підставі названого акту і встановлених порушень, а також за результатами розгляду заперечень Підприємства, відповідачем 10.08.2020 року порушень прийнято податкове повідомлення-рішення №0000590402 форми «В1», яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 839225 грн. та накладені штрафні санкції у розмірі 419613 грн.
Слід зазначити, що підстави та порядок проведення перевірок позивачем не оскаржуються, останній фактично не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятим за наслідком перевірки податковими повідомленнями-рішеннями.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо протиправності  оскарженого рішення та вважає за необхідне одразу зазначити, що у межах спірних правовідносин дослідженню підлягають фінансово-господарські взаємовідносини позивача з контрагентами-постачальниками товарів – ФГ «Агро Саланг-Тетерів» та ТОВ «Заруддя Агро», на підставі яких позивачем сформовано бухгалтерський облік у відповідному звітному податковому періоді, висновки щодо яких викладені податковим органом в акті перевірки від 16.07.2020 р. №273/11-28-04-02/39271890.
Так, з матеріалів справи слідує, що ТОВ « Октава Агро» придбало в квітні 2020 року у «ФГ Агро Саланг-Тетерів» кукурудзу на загальну суму 122 988,11 грн., в тому числі ПДВ 20 498,02 грн.
Фактичне виконання умов господарської операції підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: договору поставки сільськогосподарської продукції №2904-1/2020 від 29 квітня 2020 року; додаткової угоди №1 від 30.04.2020 р. до договору №2904-1/2020; видатковою та товарно транспортною накладною; довіреності на отримання товару (а.с.79-81, 83-85, т.1).
Оплата за придбаний товар підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень (а.с.141-160,т.1).
Перевезення товару здійснювалося за рахунок покупця, на підтвердження чого матеріали справи містять копії товарно-транспортних накладних.
Крім того, позивачем придбано  у ТОВ «Заруддя-Агро» в квітні 2020 року кукурудзу на загальну суму 4 912 361,56 грн., в тому числі ПДВ 818 726,91 грн.
Фактичне виконання умов господарських операцій підтверджується копіями: договору поставки сільськогосподарської продукції від 02 квітня 2020 року №0204-1/2020; додаткової угоди №1 до договору №0204-1/2020; довіреностей на отримання товару; видаткових та товарно транспортних накладних (а.с.87-89, 91-95, 98-104, 107-110, 114-118, 121-127, 130-133, 136-139, т.1).
Оплата за придбаний товар підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень (а.с.141-160, т.1).
Перевезення товару здійснювалося за рахунок покупця, на підтвердження чого матеріали справи містять копії товарно-транспортних накладних.
Придбаний позивачем товар використаний у власній господарській діяльності шляхом подальшої реалізації на адресу ТОВ «ОКТАВА АГРО» у рамках укладеного контракту від 29.05.2020 року № CN29052020/1-Р.
Ставлячи під сумнів «товарність» вказаних операцій податковий орган посилається на аналіз даних ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій та встановлює, що контрагенти позивача здійснюють придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання, обсяги та властивості ТМЦ не відповідають матеріально-технічним та технологічним можливостям контрагентам позивача, що свідчить про безпідставне документування у частині перенесення до бухгалтерського обліку позивача операцій, які документально оформлені, але фактично не відбулися при декларуванні взаємовідносин із цими підприємствами.
Проте,  така позиція відповідача цілком вірно визнана судом першої інстанції необґрунтованою, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. 
Крім того, відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
З приводу позиції контролюючого органу щодо безоплатно отриманих товарів, суд вважає за необхідне зазначити те, що за визначенням пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги:
а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;
б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;
в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Під час розгляду справи не встановлено укладання позивачем договорів дарування, інших договорів, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості товарів, або отримання позивачем таких товарів без укладення таких договорів. Не встановлено і передання позивачу на зберігання товарів.
Натомість, під час розгляду справи судом встановлено факт сплати позивачем грошових коштів саме за поставлені товари.
Отже, факт реальності придбання позивачем товарів (послуг) за вказаними договорами, підтверджується вищенаведеними первинними документами, які вірно розцінені судом як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій.
Крім того, суд вірно виходив із того, що на час здійснення спірних господарських операцій вище перелічені контрагенти позивача  зареєстровані в установленому законом порядку, відповідали ознакам і поняттю юридичної особи та виступали правоздатними учасниками господарського обороту.
Окрім цього, колегія зазначає, що  у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення контролюючим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем  підприємницької діяльності.
Крім того, у відповідності до ст. 71 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.
Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.
Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.
Також колегією суддів не приймається до уваги посилання відповідача на те, що «ФГ Агро Саланг-Тетерів» є фігурантом кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №  42019110000000309 від 21.10.2019 року з огляду на те відсутність доказів, що підтверджували указані обставини. При цьому, судом не установлено, що у рамках цього провадження судом приймалося будь-яке рішення по суті із зазначенням обставин та досліджень господарських операцій позивача із «ФГ Агро Саланг-Тетерів».
При цьому, суд першої інстанції дійшов слушного висновку, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна або ж деякі помилки при їх складанні не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.
За наведених вище обставин у їх сукупності, суд не приймає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 16.07.2020 р. №273/11-28-04-02/39271890, щодо встановлених у ньому обставин, які свідчать про відсутність здійснення спірної господарської діяльності між зазначеними суб`єктами господарювання та позивачем.  
Суд також зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, підтвердженням факту виконання договору поставки товару є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.
Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов`язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.
Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
У підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Згідно з підпунктом "б" пункту 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.
Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді бухгалтерський облік ввів на підставі первинних документів, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведених господарських операцій, у колегії відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість складалася без відповідного підтвердження первинними документами.
За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов  обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Підприємства шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення відповідача.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, у зв`язку з чим відсутні підстав для зміни або скасування оскарженого судового акту.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 року у справі №340/3559/20 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 року у справі №340/3559/20– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та  може бути  оскарженою  до касаційного суду в порядку та строки,  передбачені ст. ст. 328, 329  КАС України.   
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова