ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3265/21 Справа № 209/3376/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого - Пищиди М.М.
        суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
        за участю секретаря судового засідання - Бондаренка         В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2019 року ОСОБА_2 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини.
       В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 в позовній заяві зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 04 липня 2009 року по 07 листопада 2015 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       Після розірвання шлюбу син знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . 
       У 2017 році вона реєструвала шлюб з ОСОБА_4 та взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_2 . 
       Відповідач займається підприємницькою діяльністю, має достатній заробіток, а тому має можливість та повинен забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
       Відповідач стягнень по інших виконавчим документам та інших неповнолітніх дітей не має. 
       Син з народження має інвалідність - вроджений недуг розвитку лівої верхньої кінцівки: аплазія II, III, IV та V пальців лівої руки з порушенням функцій верхньої кінцівки. Дитині показано оформлення інвалідності до 18 років та рекомендовано санаторно-курортне лікування. 
       Вона, як законний представник дитини-інваліда, знаходиться на обліку в УПСЗН Дніпровського району м. Кам`янське та отримує державну соціальну допомогу.
       Відповідач з 2015 року сплачував витрати на санаторно-курортне лікування сина, але з 2018 року повідомив, що у добровільному порядку в майбутньому цього робити не буде.
        З 2015 по 2019 роки син проходив санаторно-курортне лікування у Міжнародній реабілітаційній клініці ім. Козявкіна. 
       Враховуючи рівність прав та обов`язків батьків по утриманню дитини, виходячи із вартості лікування у санаторію близько 24 000 грн на рік, вважає, що з відповідача необхідно стягувати 1000 грн щомісячно. 
       Крім того, зазначає, що у 2019 році сину знадобилась профілактика по покращенню та відновленню зору, яку він проходив в салоні «Оптик Сіті», вартість лікування склала 2920 грн. 
       Син зареєстрований за місцем проживання відповідача по АДРЕСА_2 , але фактично проживає разом з нею.
        Відповідач згоди на зняття сина з його місця реєстрації не надає. Зазначає, що вона є ФОП, має достатній дохід, шкідливих звичок не має, повністю забезпечує сина матеріально, займається його вихованням та реабілітацією.
       Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини з інвалідністю від народження: аліменти у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; додаткові витрати вже понесені і пов`язані з профілактикою зору у 2019 році у сумі 1460 грн.; додаткові витрати, які будуть понесені в майбутньому на регулярній основі і пов`язані з інвалідністю дитини у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також просить визначити місце проживання малолітньої дитини з інвалідністю від народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя м. Кам`янське Дніпропетровської області з матір`ю ОСОБА_2 , та стягнути судові витрати з відповідача (а.с.3-13, т.1).

       У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини.

       В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він з ОСОБА_2 перебував у шлюбі з 04 липня 2009 року по 07 листопада 2015 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       До вересня 2019 року він з сином проживали окремо від відповідачки у належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .
        Він самостійно утримував та виховував сина до вересня 2019 року.
        За цей період він багато займався здоров`ям та адаптацією сина, який має статус дитини-інваліда 2 групи, а саме став на облік до 1 поліклініки м. Кам`янське, оплачував лікування у клініці «Міжнародна клініка відновного лікування» та ТЗОВ «Реабілітаційний центр Еліт», водив та забирав сина з дитячого садка, їздив з ним на оздоровлення на море.
       Для того, щоб відповідачка на час лікування знаходилась із сином, він вимушений був з нею домовлятись та сплачувати їй витрати на дорогу та харчування. 
       У вересні 2019 року відповідачка на довгий час забрала сина та відмовлялась його віддати, пояснюючи це тим, що від теперішнього її місця проживання ближче до школи.
       Відповідачка не працює, не має постійного достатнього доходу для забезпечення належних умов дитині, її новий чоловік примусово сплачує аліменти на свого сина від попереднього шлюбу. 
       Просить врахувати той факт, що відповідачка позбавлена батьківських прав щодо свого першого сина - ОСОБА_6 , який є інвалідом з дитинства 1 групи та був залишений відповідачкою у будинку-інтернаті. 
       Зазначає, що він єдиний надає підтримку першому сину відповідачки, родичі відповідачки ОСОБА_6 не опікувались, а відповідачка навіть не знає місце його перебування та навчання. 
       Внаслідок ухилення від сплати аліментів, вона постійно змінює місце проживання, внаслідок чого встановити місце її проживання навіть для правоохоронних органів є складністю. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним, оскільки він створив йому належні умови для проживання, має фінансову та фізичну можливість забезпечувати сина.
       Враховуючи вищевикладене, позивач за зустрічним позовом просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання ОСОБА_3 до досягнення останнім повноліття у розмірі 1/4 частини доходу; стягнути з ОСОБА_2 на його користь додаткові витрати на дитину у розмірі 1500 грн. щомісячно для утримання ОСОБА_3 до досягнення останнім повноліття (а.с.76-81, т.1).
       Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року первісний позов ОСОБА_2 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини - задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кам`янське Дніпропетровської області, за місцем мешкання матері - ОСОБА_2 .
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 09 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені останньою додаткові витрати з профілактики зору дитини - ОСОБА_3 у 2019 році в сумі 1460 (одна тисяча чотириста шістдесят) гривень. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
        У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини - відмовлено.
       Вирішено питання щодо понесених судових витрат (а.с.254-258, т.1).
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визначити місце проживання дитини разом з батьком.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.2-8, т.2).
       Враховуючи, що апелянтом фактично оскаржується рішення суду в частині визначення місця проживання дитини, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

       Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04 липня 2009 року по 27 жовтня 2015 року, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 жовтня 2015 року у справі № 209/3855/15-ц та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 21, 84-85, т.1). 
       Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с.20, т.1).
        ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїм батьком, що підтверджується копією довідки № 1/38712 від 26 грудня 2018 року про реєстрацію та склад сім`ї (а. с. 42, т.1).
       Відповідно до договору дарування від 20 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована в ній, що підтверджується копією довідки № 1/38711 від 26 грудня 2018 року про реєстрацію та склад сім`ї та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 42, 43, т.1).
       Разом з ОСОБА_2 проживає без реєстрації її син - ОСОБА_3 та знаходиться на утриманні матері. Крім того, ОСОБА_3 періодично проживає з батьком, що підтверджується актом про проживання від 03 вересня 2019 року (а. с. 46, т.1). Місце проживання позивачки за первісним позовом разом з дитиною знаходиться неподалік від школи та кружків, які відвідує ОСОБА_3 . Вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні.
       04 жовтня 2019 року позивач за первісним позовом була зареєстрована як фізична особа-підприємець, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, що підтверджується копією виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та довідкою від 16 вересня 2019 року (а. с. 52, 53, т.1).
       07 липня 2017 року позивач за первісним позовом зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 22, т.1).
       Чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - працює провідним фахівцем у 2 Державному Пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з Надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів та за період з березня по серпень 2019 року йому була нарахована заробітна плата, за винятком аліментів, у розмірі 95 108,57 грн., що підтверджується довідкою про доходи (а. с. 54, т.1).
       Відповідно до акту обстеження умов проживання від 27.09.2019 року за місцем проживання позивачки за первісним позовом, умови проживання задовільні, відповідають санітарним нормам, у дитини є окреме спальне місце, місце для навчання, ноутбук, одяг відповідно віку та сезону, дитина має все необхідне для нормального і всебічного розвитку в сім`ї панують доброзичливі стосунки та взаєморозуміння (а.с. 48, т.1).
       Відповідно до довідки № 201 від 05 вересня 2019 року КЗ навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - академічний ліцей № 15 м. Кам`янське» КМР (а. с. 57), ОСОБА_2 займається вихованням сина, подала заяву про вступ до 1 класу, пройшла з дитиною консультацію психолога, оформила висновок ІРЦ для надання інклюзивної освіти, щодня приводила та забирала дитину до закладу.
        ОСОБА_3 періодично проживає за адресою АДРЕСА_3 у свого батька, що зазначено у акті про проживання від 04 вересня 2019 року (а.с. 87).
       Відповідно до акту обстеження умов проживання № б/н від 29 вересня 2019 року за місцем проживання ОСОБА_1 , квартира розташована на 3 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, умови проживання задовільні, у хлопчика є окреме спальне місце, іграшки, місце для підготовки домашніх завдань, одяг, планшет, в сім`ї панують доброзичливі стосунки та взаєморозуміння (а.с. 127-130, т.1).
       Відповідно до виписки № 4691 з медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_3 було показано оформлення інвалідності строком до 18 років у зв`язку з встановленим діагнозом - тяжкий вроджений порок розвитку лівої верхньої кінцівки: аплазія II, III, IV, V пальців лівої кисті з порушенням функції верхньої кінцівки; затримка становлення рухових навиків, формування нижнього парапарезу з еквіновальнусною установкою стоп, вальгусної деформації нижніх кінцівок; паралітична косоокість співдружності (а.с. 24, т.1).
        ОСОБА_3 неодноразово проходив курси реабілітації у ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна», що підтверджується рахунками та довідками про проходження лікування (а. с. 25-34, 56, 182, т.1).
       Позивач за первісним позовом знаходиться на обліку в УСЗН та за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року отримала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю у розмірі 12295,40 грн, що підтверджується копією довідки № 978 від 23 травня 2019 року (а. с. 23, т.1).
       Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним оплачував путівки для лікування та реабілітації малолітнього сина, а також перераховував кошти на утримання сина позивачу за первісним позовом, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 90-101, 109-113, 248, т.1).
       Відповідно до характеристики родини учня 1-Б класу НВК-академічного ліцею № 15 ОСОБА_3 № 302 від 12 грудня 2019 року (а. с. 181, т.1), ОСОБА_2 систематично займається розвитком сина, ретельно виконує свої батьківські обов`язки, створює умови для правильного розвитку дитини. Батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приводять дитину до навчального закладу, по черзі відвідують батьківські збори і беруть участь у виховних заходах класу та школи, що підтверджується характеристикою на ОСОБА_3 (а. с. 185, т.1).
       Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 № 12вих.-20/161 від 18 березня 2020 року (а. с. 200-201, 214-215), батьки мають однакові можливості забезпечити малолітнього сина матеріально, приділити належну увагу його вихованню та навчанню.

       Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи інтереси дитини, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, де створені всі умови для її проживання, мати виховує та утримує сина належним чином, займається його реабілітацією, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина, має самостійний заробіток, квартира у якій вона зареєстрована та проживає належить їй на праві приватної власності, враховуючи вік дитини та його стан здоров`я, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування, дійшов до висновку про необхідність визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 

       Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
       У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
       Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
       Згідно ч.ч. 1,2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
       Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
       Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
       Аналогічний висновок щодо застосування частини першої статті 161 СК України зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17.
       Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності.
       У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
       Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
       Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
       Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.
       При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
       Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
       При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
       Аналіз наведених норм, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже потім права батьків.
       Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
       Верховний Суд у постанові від 05 червня 2019 року (справа № 182/2037/17 провадження № 61-45311св18) зазначив, що матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
       Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що і батьком і мамою створено належні умови для виховання та розвитку дитини, обоє приділяють увагу, підтримку та люблять дитину, суд першої інстанції, виходячи із найкращих інтересів дитини, встановивши, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже досить тривалий час проживає разом із матір`ю, де створені всі умови для її проживання, мати виховує та утримує сина належним чином, займається його реабілітацією, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина, має самостійний заробіток, квартира у якій вона зареєстрована та проживає належить їй на праві приватної власності, враховуючи вік дитини та його стан здоров`я, визначив місце проживання з матір`ю.
       Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, що фактично призводить до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину.
       Вирішуючи спір, враховуючи вказані норми матеріального права, у повному обсязі, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, і змінювати місце проживання вагомих підстав немає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до незгоди з висновком суду по їх оцінці.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року, в оскаржуваній частині - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: