Справа № 136/1074/19
Провадження № 22-ц/801/1133/2021
Категорія: 14
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	Справа № 136/1074/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,
за участі секретаря судового засідання Файчук Я.В., прокурора Моніч Л.В., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щавінського Костянтина Станіславовича на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2021 року у цивільній справі за позовом керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Липовецької міської ради Вінницької області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, -

        в с т а н о в и в:

В червні 2019 року керівник Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницької області звернувся з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що  ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2014 набув право власності на 24/25 (двадцять чотири двадцять п`ятих) часток комплексу будівель та споруд, загальною площею 13 775,9 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 3,6035 га, 0522210100:01:001:2439.
Рішенням 80 сесії 6 скликання Липовецької міської ради № 888 від 16.04.2015 на підставі заяви ОСОБА_1 , останньому надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель комунальної власності, що посвідчує право оренди земельної ділянки площею 3,5097 га, для обслуговування об`єктів нерухомого майна (будівель та споруд), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1 указаного рішення). Пунктом 2 рішення, установлено, що у зв`язку з тим, що на даний час не проведене геодезичної зйомки земельних ділянок, їх загальна площа може бути змінена в більшу або меншу сторону на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
У подальшому рішенням 12 сесії 7 скликання Липовецької міської ради № 132 від 05.07.2016, на підставі заяви ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та передано у користування на умовах оренди земельну ділянку площею 3,6035 га, кадастровий номер 0522210100:01:001:2439 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд, підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (пункт 1 рішення). Протягом строку дії договору оренди землі державна реєстрація його здійснена не була. 
Вказана земельна ділянка кадастровий номер 0522210100:01:001:2439 загальною площею 3.6035 га на час оформлення права власності на будівлі перебувала у комунальній власності Липовецької територіальної громади, розпорядником яких є Липовецька міська рада.
01.09.2017 Головним управлінням Держгеокадстру у Вінницькій області прийнято рішення про здійснення державного контролю за дотримання вимог земельного законодавства шляхом проведення перевірки при використанні земельної ділянки площею 3,6035 га (кадастровий номер 0522210100:01:001:2439), яка розташована по АДРЕСА_2 .
14.09.2017 ОСОБА_1 Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області вручено припис, яким установлено, що земельна ділянка із земель промисловості комунальної форми власності із кадастровим номером 0522210100:01:001:2439, загальною площею 3,6035 га, яка розташована на території Липовецької міської ради по АДРЕСА_1 фактично використовується гр. ОСОБА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за відсутності правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності, чи користування земельною ділянкою на умовах оренди, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Крім того, договором купівлі - продажу від 15.09.2017, укладеного між Липовецькою міської радою та ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , останній отримав право власності на земельну ділянку площею 3,6035 га кадастровий номер 05222100:01:001:2439 за адресою АДРЕСА_1 , що також підтверджує розмір земельної ділянки, яка безоплатно використовувалась відповідачем.
Відповідач в період з 11.11.2014 по 14.09.2017 не був ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України).
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору в період з 11.11.2014 по 14.09.2017, тим самим збільшує вартість власного майна, а Липовецька міська рада втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто відбувся факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати Відповідачем за рахунок Позивача.
Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку ОСОБА_1 розрахований міською радою складає 473 696 грн 66 коп., який 02.04.2019 скеровано відповідачу з метою добровільної сплати суми безпідставно збережених коштів. На даний час ОСОБА_1 вищевказану суму до бюджету м. Липовець не сплачено.
Внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Липовець в особі Липовецької міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси Липовецької міської ради, як Позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.
Таким чином, ненадходження коштів до бюджету міської ради спричинене бездіяльністю органу місцевого самоврядування щодо стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, тягне за собою необхідність у фінансовій підтримці місцевого самоврядування із Державного бюджету чим порушуються економічні інтереси держави. 
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь  Липовецької міської ради Вінницької області безпідставно збережені грошові кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності із земель промисловості, площею 3,6035 га, кадастровий номер 0522210100:01:001:2439, яка розташована на території Липовецької міської ради по АДРЕСА_1 , в сумі 473 696 грн (чотириста сімдесят три тисячі шістсот дев`яносто шість гривень) 66 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь  Вінницької обласної прокуратури,  7 105 грн (сім тисяч сто п`ять гривень) 45 коп. сплаченого судового збору.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Щавінський К.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
На апеляційну скаргу надійшов відзив, в якому Липовецька міська рада Вінницької області просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що згідно із договору купівлі-продажу від 11.11.2014 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.25-28) ОСОБА_4 продав, а відповідач ОСОБА_1 купив 24/25 комплексу будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці площею 3,6035 га, кадастровий номер - 0522210100:01:001:2439, по АДРЕСА_1 .
Рішенням Липовецької міської ради 80 сесії 6 скликання № 888 від 16.04.2015 року (а.с. 29) надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 3.5097 га. в натурі на місцевості.
При цьому, 19.05.2016 Липовецька міська рада Вінницької області направила ОСОБА_1 вимогу про користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів згідно якої встановлено строк щодо подання документів для оформлення договору оренди земельної ділянки  площею 3,6035 га, кадастровий номер - 0522210100:01:001:2439, по АДРЕСА_1 (а.с. 30).
Згідно рішення Липовецької міської ради від 05.07.2016 року 12 сесії 7 скликання № 132 (а.с. 31) ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, передано її в користування на умовах оренди та встановлено розмір орендної плати.
Відповідно до договору оренди землі № 68/1/03-04 від 05.08.2016 року (а.с. 47) Липовецька міська рада надала, а ОСОБА_1 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,6035 га, кадастровий номер - 0522210100:01:001:2439, по АДРЕСА_1 терміном на 2 місяці.
Рішенням Липовецької міської ради від 12.08.2016 року 15 сесії 7 скликання №148 (а.с. 57) було включено земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 3,6035 га, кадастровий номер 0522210100:01:001:2439, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 на умовах оренди, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності гр. ОСОБА_1 , у перелік земельних ділянок, які не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах). Надано дозвіл виконавчому комітету Липовецької міської ради замовити проведення експертно грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення. Доручено Комісії з конкурсного відбору суб`єктів оціночної діяльності у сфері оцінки земель, провести конкурсний відбір оцінювачів. Доручено міському голові підписати угоду на виконання робіт з проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок. Встановлено суму авансового платежу для фінансування міською радою робіт з проведення експертної оцінки земельних ділянок у розмірі 20% від нормативної грошової оцінки вищезазначених земельних ділянок. Звіт з експертної грошової оцінки земельних ділянок, після отримання позитивного висновку державної експертизи, подати на розгляд сесії міської ради для прийняття остаточного рішення, щодо продажу вище вказаної земельної ділянки.
Рішенням Липовецької міської ради від 24.05.2017 року 30 сесії скликання № 290 (а.с. 61) погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, затверджено її вартість та передано у власність шляхом продажу ОСОБА_1 . Крім того даним рішенням затверджено пропозиції, щодо способів та умов продажу земельної ділянки, визначено кінцевий термін оплати вартості земельної ділянки у повному обсязі - день підписання договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення та надано доручення міському голові укласти від імені Липовецької міської ради договір купівлі-продажу земельної ділянки, а також оформити необхідні для вчинення цієї угоди документи.
Відповідно до припису ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 14.09.2017 № 181 встановлено порушення з боку ОСОБА_1 вимог ст.ст. 125,126 ЗК України, тому останньому приписано в 30-ти денний термін усунути вказані порушення.
Згідно договору купівлі продажу від 15.09.2017 (а.с. 77) Липовецька міська рада продала, а ОСОБА_1  купив земельну ділянку по  АДРЕСА_1 , площею 3,6035 га, кадастровий номер - 0522210100:01:001:2439. 
Задовольняючи позовні вимоги керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницької області суд першої інстанції виходив з того, що за періоди з 11.11.2014 по 05.08.2016 роки та 06.10.2016 по 15.09.2017 матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою відповідачами, зокрема укладення відповідного договору оренди з Липовецькою міською радою та державної реєстрації такого права. Таким чином, відповідач користувався вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави. 
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці комунальної форми власності.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).
Ураховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку про кваліфікацію спірних правовідносин за статтею 1212 ЦК України.
Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 11.11.2014 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.25-28) ОСОБА_4 продав, а відповідач ОСОБА_1 купив 24/25 комплексу будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці площею 3,6035 га, кадастровий номер - 0522210100:01:001:2439, по АДРЕСА_1 .
Рішенням Липовецької міської ради від 05.07.2016 року 12 сесії 7 скликання № 132 від 05.07.2016 року (а.с. 31) ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 3,6035 га, кадастровий номер - 0522210100:01:001:2439 в натурі на місцевості, яка розташована в АДРЕСА_1 . Передано її в користування на умовах оренди та встановлено розмір орендної плати.
Після затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, Липовецька міська рада направила на адресу відповідача лист-повідомлення про прийняття рішення Липовецькою міською радою №132 від 05.07.2016 року та про зобов`язання укласти договір оренди землі (а.с. 46).
05 серпня 2016 року між Липовецькою міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 68/1/03-04 строком на 2 місяці, тобто до 05 жовтня 2016 року.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, стягнув з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою за період з 01 лютого 2016 року по 14 вересня 2017 року.
Однак, враховуючи те, що земельна ділянка площею 3,6035 га, кадастровий номер - 0522210100:01:001:2439, по АДРЕСА_1  у період з 01 лютого 2016 року по 05 липня 2016 року не була сформована як об`єкт права оренди, оскільки не мала визначених меж, а також те, що між сторонами було укладено договір оренди землі строком на 2 місяці, та відповідно до даного договору ОСОБА_1 сплачено орендну плату, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 01.02.2016 року по 05.10.2016 року задоволенню не підлягає.
Разом з тим, згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284).
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував фактичний розмір недоотриманої орендної плати в сумі 473 696,66 грн, визначений на підставі розрахунку Липовецької міської ради.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 89, 228, 229, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів.
Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.
Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).
Згідно детального розрахунку суми безпідставно збережених коштів орендної плати, які необхідно сплатити ОСОБА_1 , уповноважені особи Липовецької міської ради при здійсненні розрахунків керувалися, в першу чергу, рішенням 43 сесії Липовецької міської ради 6 скликання від 28.12.2012 року № 473 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель населеного пункту м. Липовець».
В матеріалах справи міститься витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 06.10.2016 року, проте, суд першої інстанції не взяв його до уваги, та визначив суму безпідставно збережених коштів орендної плати, які необхідно сплатити ОСОБА_1 , лише спираючись на детальний розрахунок, наданий Липовецькою міською радою.
Таким чином, розмір безпідставно збережених коштів орендної плати, які необхідно сплатити ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою площею 3,6035 га, кадастровий номер - 0522210100:01:001:2439, по АДРЕСА_1 у період з 06 жовтня 2016 року по 14 вересня 2017 року становить 310 257,75 грн, виходячи з наступних розрахунків: 287,28 (вартість нормативно грошової оцінки 1 кв.м.) * 1,06 (коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки землі за 2016 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки землі за 2017 рік) * 36035 (площа земельної ділянки) * 3% / 365 днів * 344 днів = 310 257,75 грн.
Також не підлягають задоволенню доводи апелянта щодо застосування строків позовної давності в період з 01.02.2016 року по 19.06.2016 року, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення безпідставно збережених коштів за період з 01 лютого 2016 року по 05 жовтня 2016 року з наведених вище підстав.
Безпідставним є також вимоги апеляційної скарги про стягнення 50 000,00 грн в рахунок погашення витрат на правничу допомогу з огляду на таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Проте, апелянтом не надано доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, не надано акту виконаних робіт або акту наданих робіт, такими чином вимоги про стягнення правничої допомоги задоволенню не підлягають.
Частинам 1, 2, 10, 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, прокуратурою при подачі позовної заяви сплачено 7105,45 грн судового збору, ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплачено 10 658,17 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволені на 65,5%, то з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 4653,78 грн судового збору за подання позову. Разом з тим, враховуючи, що апеляційна скарга відповідача задоволена на 34,5 %, то з прокуратури на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3677,01 грн.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури підлягають стягненню різниця суми судового збору в розмірі 977,05 грн.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п. 1, 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ст. 374, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щавінського Костянтина Станіславовича задовольнити частково.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Липовецької міської ради Вінницької області до  ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь  Липовецької міської ради Вінницької області безпідставно збережені грошові кошти за період з 06 жовтня 2016 року по 14 вересня 2017 року у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності із земель промисловості, площею 3,6035 га, кадастровий номер 0522210100:01:001:2439, яка розташована на території Липовецької міської ради по АДРЕСА_1 , в сумі 310 257,75 грн (триста десять тисяч двісті п`ятдесят сім грн 75 коп.).
В решті в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь Вінницької обласної прокуратури (код 02909909, МФО 820172) судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 977 грн.
В задоволенні вимог апеляційної скарги щодо стягнення витрат за надання правової допомоги відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 03 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                 В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                                               Т.О. Денишенко