УХВАЛА

02 червня 2021 року 
Київ
справа №9901/214/21
адміністративне провадження №П/9901/214/21
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду:
суддя-доповідач - Гусак М.  Б., судді - Васильєва І.  А., Пасічник С.  С., Юрченко В.  П., Хохуляк В.  В., 
розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України від 21 травня 2021  року №  203/2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині застосування санкцій до нього,

УСТАНОВИЛА:

31 травня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду як суду першої інстанції позов, в якому просив визнати протиправним та нечинним Указ Президента України від 21 травня 2021 року №  203/2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14  травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме пункту 615 додатку №  1, відповідно до якого до нього застосовано санкції.

Ухвалою від 2 червня 2021 року Верховний Суд відкрив провадження у справі №  9901/214/21.

1 червня 2021 року на підставі вимог статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 151 КАС України, шляхом зупинення дії Указу Президента України від 21 травня 2021 року №  203/2021 (в оскаржуваній частині) до набрання законної сили рішенням суду. 

Обґрунтовуючи підстави забезпечення позову зазначив, що в результаті прийняття відповідачем оскаржуваного акта та застосування санкцій, зокрема блокування активів/рахунків, його дружина та вісім дітей, які знаходяться на його утриманні, залишились без будь-якого фінансового забезпечення. Окрім того, існує загроза видворення його за межі України, а в Російській Федерації до нього можуть бути застосовані санкції, оскільки він виступав проти політики, яка ведеться Російською Федерацією щодо України. Невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду у цій справі.

З приводу викладеного колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. 

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС України визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Встановлена наведеною нормою заборона є імперативною, будь-яких виключень із встановленого нею правила чинними нормативно-правовими актами не передбачено.

Оскільки позивач просить обрати видом забезпечення позову зупинення дії оскаржуваного Указу Президента України, який відповідно до статті 106 Конституції України є актом Президента України, заява позивача задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №  9901/214/21 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя                                                                                                                                           М.  Б. Гусак

Судді:                                                                                                                                                                                         І.  А. Васильєва

                                                                                                                                                                                                              С.  С. Пасічник

                                                                                                                                                                                                              В.  П. Юрченко

                                                                                                                                                                                                              В.  В. Хохуляк