П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/13930/20	

Категорія: 1090100000          Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса 
          Дата складання повного тексту: 12.02.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  - Бітова А.І.
суддів             - Лук`янчук О.В.
                      - Ступакової І.Г.
при секретарі - Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень, скасування права на початок виконання будівельних робіт,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради (далі ДАМ ОМР), Управління державного архітектурного контролю Одеської міської ради (далі УДАК ОМР), третя особа ОСОБА_2 , в якому просив суд: 
-          визнати протиправними та скасувати Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва "Реконструкція квартири з надбудовою другого поверху, без змін цільового призначення та зовнішніх геометричних розмірів фундаментів в плані", затверджені наказом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-07/54 від 13 березня 2018 року; 
-          скасувати право на початок виконання будівельних робіт, набутого ОСОБА_2 на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого Управлінням ДАБК ОМР за №ОД061192341300.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року провадження у справі №420/13930/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради. Управління державного архітектурного контролю Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень, скасування права на початок виконання будівельних робіт закрито.
Скасовано вжиті Одеським окружним адміністративним судом ухвалою від 14 грудня 2020 року по справі №420/13930/20 заходи забезпечення позову.
Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року, в задоволенні клопотання Управління державного архітектурного контролю Одеської міської ради про закриття провадження по справі було відмовлено. Дана ухвала жодним учасником на сьогоднішній день не оскаржувалась, що вказує на погодження усіх учасників справи з її змістом.
В обґрунтування факту недотримання судом першої інстанції процесуальних норм при постановленні спірної ухвали, апелянт звертає увагу на визначені процесуальним законодавством повноваження суду на стадії підготовчого провадження, а саме положеннями ч.ч.1, 2 ст. 183 КАС України, згідно вимог якої суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі за результатами підготовчого засідання.
Учасники справи своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення третьою особою будівельних робіт, які, на думку позивача, порушують його права, як власника сусідньої земельної ділянки, а тому у позивача виникла необхідність захисту його цивільних прав. Отже, вимоги про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки та права на початок виконання будівельних робіт можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення третьою особою будівельних робіт.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 4, 19, 238 КАС України.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст. 2 КАС України).
Відповідно до п.п.1, 2, ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій.
Згідно п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України).
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом із тим, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за позовом суб`єкта владних повноважень, якщо право на таке звернення надане йому законом, і предметом такого позову є перевірка законності актів органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади.
Водночас, при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.
При цьому, визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.
Предметом даного спору є оскарження містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки та право на початок виконання будівельних робіт, набуте ОСОБА_2 на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого Управлінням ДАБК ОМР за № ОД061192341300, які є актами індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки в першу чергу для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким їх адресовано.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач фактично оспорює дозвіл на виконання будівельних робіт, які є правовим актами індивідуальної дії. 
Такі правові акти породжують права й обов`язки у першу чергу для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано і стосуються прав саме цих суб`єктів.
Як вбачається з обставин справи, позивач не був безпосереднім учасником публічно-правових відносин, які виникли між відповідачами та третьою особою й у межах яких прийняті оскаржувані акти, а також не звертавсь до відповідачів щодо реалізації своїх певних суб`єктивних прав у таких відносинах. Жодних актів, які були б наслідком здійснення відповідачами публічно-владних управлінські функції безпосередньо щодо позивача і породжували б для нього певні права, встановлювали обов`язки, у даному конкретному випадку не приймалось.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 подав цю позовну заяву з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів, які, як випливає з встановлених судовим розглядом обставин справи та підстав позову, порушені внаслідок виконання третьою особою будівельних робіт, а тому вимоги про скасування виданих третій особі містобудівних умов та обмежень та обмеження для проектування об`єкта будівництва "Реконструкція квартири з надбудовою другого поверху, без змін цільового призначення та зовнішніх геометричних розмірів фундаментів в плані" та дозволу на виконання будівельних робіт, є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення третьою особою будівельних робіт.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Оскільки захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі.
Довід апелянта про те, що судом першої інстанції закрито провадження в порушення вимог ч.ч.1, 2 ст. 183 КАС України після стадії підготовчого провадження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно ч.3 ст. 317 КАС України дане порушення процесуальних норм не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Натомість, згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України") суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, закриваючи провадження з порушенням процесуального строку вирішення даного питання, не допустив порушення щодо розгляду справи, яка не віднесена до його юрисдикції.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, ст. 329 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.