ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14179/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить: 
-          визнати протиправними дій щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17;
-          визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17 є протиправною, у зв`язку із тим, що позивач своєчасно сплатив суму єдиного внеску у відповідності до поданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік.
У відзиві відповідачем зазначено, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована у зв`язку із тим, що позивач з 16 березня 2016 року по 27 червня 2019 року перебував на загальній системі оподаткування та 30 квітня 2018 року подав звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік з порушенням норм Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 квітня 2015 року №43, які діяли до 31 серпня 2018 року (пункт 10 розділу IV), згідно якого в інтегрованій картці платника відбулось нарахування єдиного внеску.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 травня 2019 року №Ф-212942-17. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 14 травня 2019 року №Ф-212942-17.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким закрити провадження у справі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що на даний момент в інтегрованій картці платника податку позивача заборгованість не обліковується, тому враховуючи відсутність податкового боргу, вимога вважається відкликаною.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню.
Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до вимоги ГУ ДФС про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17 на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» станом на 30 квітня 2019 року від позивача вимагається сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 8448,00 грн.
Зазначена вимога від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17 сформована на підставі поданого позивачем звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік.
Не погоджуючись з винесеною вимогою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у позивача боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску, тому дії ГУ ДФС щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17 є протиправними, а така вимога підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 27 жовтня 2010 року №206 позивачу видано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №4331/10.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
При цьому відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 Податкового кодексу України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).
Пунктом другим частини першої статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 4, 5 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є : фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Приписами пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідач зазначає, що позивач як фізична-особа підприємець на загальній системі оподаткування, яка здійснює незалежну професійну діяльність, нараховує єдиний внесок на суму доходу (прибутку) отриманої від такої діяльності і сума такого єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Матеріали справи підтверджують, що 30 квітня 2018 року позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, в якому визначено суму нарахованого єдиного внеску у розмірі 8448,00 грн.
Згідно із квитанцією від 01 березня 2018 року №0.0.977406142.1 позивач сплатив єдиний внесок за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн.
Відповідач зазначив, що оскаржувана вимога сформована з метою погашення позивачем заборгованості з єдиного внеску в сумі 8448,00 грн, яка утворилась внаслідок подання 30 квітня 2018 року звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік з порушенням норм Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які діяли до 31 серпня 2018 року.
Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року №435 (далі по тексту - Порядок №435).
Пункт 4 розділу ІІІ Порядку №435 визначає, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою № Д5 із зазначенням типу форми «початкова».
Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку №435 звіт має містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4-7 до цього Порядку.
Фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з додатком 5 до цього Порядку (пункт 10 розділу IV Порядку №435).
Відповідач зазначав, що спірна звітність подана з порушенням Порядку №435, а тому для приведення інтегрованої картки платника у відповідність, позивачу необхідно подати заяву до ГУ ДПС у м. Києві на зняття актуальності невірно поданої звітності за 2017 рік та після її анулювання перездати звіт дотримуючись норм Порядку №435.
Разом із тим, відповідач не обґрунтував, у чому полягає порушення позивачем вимог законодавства з питань адміністрування єдиного соціального внеску, чому звітність позивача за 2017 рік вважається поданою помилково та чому вона неактуальна, а також яким чином зазначене призвело до виникнення боргу.
При цьому, позивач виконав пропозиції ГУ ДФС та направив лист від 22 жовтня 2019 року, у якому просив ГУДФС визнати як історію подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік від 30 квітня 2018 року №47564 та перездав звіт.
Натомість відповідач, не надав доказів, які б свідчили про вчинення дій, спрямованих на упорядкування даних інтегрованої картки платника позивача та актуалізацію відповідної інформації.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у позивача боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом визнано відсутність заборгованості у позивача, при цьому не надано доказів правомірності свої дій при винесенні оскаржуваної вимоги. Разом із тим, доказів того, що вимога від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17 є відкликаною відповідачем також не надано.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що дії ГУ ДФС щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17 є протиправними, а така вимога підлягає скасуванню.
Разом із тим, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги визнав протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 травня 2019 року №Ф-212942-17 та скасував її, однак зазначена вимога не має відношення до даної справи, оскільки предметом оскарження у справі №640/14179/19 є саме вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17, тому колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправними дії щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-20949-17.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору розмірі 802,80 грн (вісімсот дві гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44006011).
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 12.04.2021.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна