П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
4 червня  2021 року                                                                                         місто Київ
 
                                                                          справа № 409/1809/17
                                                                          провадження № 22-ц/824/4246/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -  Онопрієнко К.С.,
 
сторони:
позивач -  ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»
відповідач -  ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві, в режимі  відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Кузнєцовим Юрієм Олександровичем,
на  рішення  Дарницького районного суду м.Києва від  8 грудня 2020 року , ухвалене у складі судді  Комаревцевої Л.В.,
у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», третя особа:  ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим,  - 
 
            В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2017  року   позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області  з позовом  до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3573 від 14 грудня 2007 року.
Позов обґрунтовано тим, що 14 грудня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний  кредит № 3573, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 75000 грн., зі сплатою 14,7% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 240 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 14 грудня 2027 року на придбання двокімнатної квартири за договором купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,  14 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 . Був укладений договір поруки.
Позичальник свої зобов`язання  за кредитним договором  належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 29 жовтня 2019  року утворилась заборгованість в загальній сумі  
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим. Банк, скориставшись своїм правом, надіслав у березні 2016 року  боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту, тим самими змінивши строк виконання основного зобов`язання.  Банк звернувся до суду з позовом у серпні 2017 року, пропустивши шестимісячний строк звернення до поручителя,  а тому порука є припинено.
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 8 грудня 2020 року  позов ПАТ «Держаний ощадний банк України» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ,            ОСОБА_2   на користь банку  заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 140547 грн.50 коп. Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. В якій просила  рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким  зустрічний позов задовольнити, у задоволенні позову банку відмовити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема посилається на те, що  суд першої інстанції не перевірив правильність розрахунку заборгованості, а лише послався на те, що наданий банком розрахунок відповідач не спростував;  суд в порушення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» задовольнив позовні вимоги банку про стягнення штрафних санкцій в повному обсязі ( пні, інфляційних втрат та 3% річних);  через неналежне повідомлення апелянта про час та місце розгляду справи, вона булла позбавлена можливості заявити про застосування позовної давності;   Крім того, апелянт звертає увагу суду, що відповідачі визнають той факт, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, а тому це є обставиною яку не потрібно доказувати . Якщо цей факт не визнається, тому у суду були відсутні підстави для дострокового стягнення всієї суми заборгованості.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Ощадбанк»  просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 8 грудня 2020 року  як законне і обґрунтоване залишити без змін.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            
ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просив  апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - адвокат             Авласенко Ю.А. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.
Представник АТ «Ощадбанк» - адвоката  Гребенар О.В., який приймав участь в судовому засіданні в режимі  відео конференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає  частковому задоволенню, виходячи з наступного
Судом установлено, що 14 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією Лутугинське відділення  Ощадбанку  № 7901 та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 3573, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 7500грн. зі сплатою 14,7% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 240 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 14 грудня 2027 року на придбання двокімнатної квартири за договором купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.п.1.5-1.6.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 971,01 грн. та сплачувати нараховані банком проценти на залишок заборгованості а кредитом, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.
Пунктом 1.6 кредитного договору передбачено нарахування та сплату процентів за користування кредитом. 
Банк свої обов`язки виконав належним чином, при цьому відповідачі кредит не повертають, вимоги банку про дострокове повернення кредиту визнають.
З  метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором № 3537 від 14 грудня 2007 року між ОСОБА_2 , ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки від 14 грудня 2007 року, згідно умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі  за своєчасне  та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором № 3573 від 14 грудня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
Відповідно до п.3.1.3.1 Договору поруки поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором  в тому ж обсязі, що і боржник.
Однак позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 4 серпня 2017 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі  у розмірі 118206 грн.11 коп., яка складається з 61952 грн.56 коп. - строковий борг за кредитом; 7056 грн33 коп. - прострочений борг за кредитом з 3 лютого 2014 року по 3 серпня 2017 року; 84 грн.54 коп. - строкові відсотки за користування кредитом за період з 1 серпня 2017 року по 3 серпня 2017 року; 33152 грн.96 коп. - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 1 січня 2014 року по 3 серпня 2017 року; 25 грн.13 коп. - пеня  за простроченим кредитом за період з 3 вересня 2012 року по 13 квітня 2014 року; 176 грн.47 коп. - пеня за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 1 грудня 2011 року по 13 квітня 2014 року; 341 грн.51 коп. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 3 вересня 2012 року по 3 серпня 2017 року; 1636 грн.64 коп. - три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 3 жовтня 2011 року по 3 серпня 2017 року; 2488 грн.84 коп. - інфляційні витрати за прострочення боргу за кредитом з вересня 2012 року по червень 2017 року; 11291 грн.13 коп. - інфляційні витрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з квітня 2012 року по червень 2017 року.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції  позивачем збільшено розмір позовних вимог і остаточно позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом про іпотечний кредит, яка утворилась станом на 25 жовтня 2019 року,  в  сумі 140547 грн50 коп., у  тому числі: борг за кредитом  в розмірі 69008 грн.89 коп., проценти за користування кредитом за період з 21 вересня 2014 року по 3 січня 2019 року в розмірі 42801 грн.39 коп., інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з вересня 2012 року по жовтень 2019 року в розмірі 4204 грн.84 коп., інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з вересня 2012 року по жовтень 2019 року в розмірі 18913 грн.25 коп.; три проценти річних  за прострочення боргу за кредитом за період з           3 вересня 2012 року по 25 грудня 2019 року в розмірі 1015 грн.91 коп.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 3 жовтня 2011 року по 25 жовтня 2019 року в розмірі 4401 грн.62 коп.; пеня за прострочення боргу за кредитом за період з 2 грудня 2013 року по 13 квітня 2014 року  - 24 грн.84 коп.; пеня за прострочення процентів за користування кредитом за період з 2 грудня 2013 року по 13 квітня 2014 року - 176 грн.76 коп.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  зважаючи на те, що позичальник ОСОБА_1 не виконав умови договору про іпотечний кредит, а відповідно до умов договору поруки від 14 грудня 2007 року поручитель  ОСОБА_2 зобов`язалася у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, заборгованість а кредитним договором підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя. Відповідач не наддав доказів на спростування розрахунку боргу позивачем. При цьому, суд першої інстанції  зазначив, що оскільки листи-вимоги про дострокове повернення кредиту не були надіслані адресатам, то відсутні правові підстави вважати, що відбулась зміна основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні зустрічних позовних вимогах, суд першої інстанції виходив із того, що   оскільки  сторони у п.3.4 кредитного договору  погодили, що виконання вимоги банку про дострокове  повернення кредиту проводиться позичальником протягом 30 днів з дати одержання такої вимоги, а відповідачі таку вимогу не отримували у зв`язку з проведенням АТО на сході України, тому відсутні підстави вважати поруку припиненою  з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції  повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.509, ст.526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії ( негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку  Зобов`язання має виконуватися  належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких  умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини  позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.
У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів ( ч.2 ст.627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом ( ч.3 ст.1054 ЦК України у вказаній редакції).
Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем ( банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.23 ч.1зазначеної статті у відповідній редакції).
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україна. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (ст.11 Закону України  «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб після 10 червня 2017 року відбувається з урахуванням приписів  Закону України «Про споживче кредитування, а у частині, що йому не суперечить, - також Закону України «Про захист прав споживачів».
Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок  порушення споживачем умов договору  право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості  суми кредиту  більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом , забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шестидесяти днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом  цього періоду споживач усуне  порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність ( ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами  передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року)
Аналогічні положення містяться у  ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції після 10 червня 2017 року,  у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюється споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця  повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Отже, цією нормою встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26  травня 2020 року, у справі № 638/13683/15-ц   висловила правовий висновок, відповідно до якого звернення до суду з позовом про дострокове повернення  коштів за договором про надання споживчого кредиту не змінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року,  не дотримавши передбачений зазначеним  договором порядок, який не має погіршувати порівняно з цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Звертаючись з позовом до суду , позивач  посилався на те, що у зв`язку з несплатою заборгованості за кредитом в строки, визначені кредитним  договором, з метою досудового врегулювання спору, позивачем були направлені листи  про усунення порушень умов кредитного договору та попередження про захист прав та інтересів позивача в судовому порядку: ОСОБА_1 лист - вимога № 46-15/444-856 від 28 березня 2016 року про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит № 3573 від 14 грудня 2007 року, поручителю ОСОБА_2 лист-вимога про усунення порушень № 46-15/445-860 від 28 березня 2016 року. Відповідні листи-вимоги було направлено відповідачем поштою та залишено на поштовому відділенні згідно рекомендацій УДППЗ «Укрпошта». Вимоги позивача щодо погашення заборгованості не задоволені.
Установлено, що  у позичальника ОСОБА_1 з позивачем виникли кредитні відносини, кредит виданий на придбання житла і відповідно є споживчим.  Регулювання правовідносин банку зі споживачем, яким є позичальник ОСОБА_1 ,  щодо кредитування  до 10 червня 2017 року відбулося з урахуванням приписів  Закону України «Про захист прав споживачів», з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче  кредитування». 
Відповідно до п.3.4  договору про іпотечний кредит банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за іпотечним договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги банку.
Пунктом 7.3 договору про іпотечний кредит будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін, окрім випадків, що передбачені окремими положеннями цього договору.
Установлено, що  банком були  направлені відповідачам листи-вимоги про дострокове повернення  кредиту за договором про іпотечний кредит № 3573 від 14 грудня 2007 року  в письмовій формі «до замовлення» (а.с. 28-31).
Відповідачі, заперечуючи проти позову, в той же час підтвердили, що  їм відомо про вимоги банку про дострокове повернення кредиту, але таку вимогу банку вони виконати не могли у зв`язку з відсутністю коштів.
Таким чином,  встановивши, що банк направив відповідачам  на замовлення лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, що відповідачам було відомо про вимогу банку від 28  березня 2016 року  та їх обов`язок повернути  кредит, але останні у строк, встановлений договором,  суму кредиту та нараховані проценти не повернули, - наявні підстави вважати, що  у  кредитора виникло право вимагати дострокового повернення кредиту у судовому порядку.
Зважаючи на дату пред`явлення вимоги - 28 березня 2016 року, та враховуючи положення  ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що діяла на момент пред`явлення вимоги,  -  строк виконання основного зобов`язання  настав 29 травня 2016 року.
З урахуванням  наведених обставин, висновок суду першої інстанції про те, що  строк виконання основного зобов`язання  кредитором змінений не був, оскільки  вимога про дострокове повернення кредиту не була  надіслана позичальнику та поручителю, є помилковим.
Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання  строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 4.2 договору поруки встановлено, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.
Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту,  кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, строк виконання зобов`язання вважається таким, що настав  через шістдесят календарних днів, тобто  29 травня 2016 року. До суду з цим позовом кредитор звернувся у серпні 2017 року, тобто зі спливом шести місяців з  дня настання строку виконання основного зобов`язання. 
За таких обставин наявні підстави вважати  поруку ОСОБА_2 за договором поруки  від 14 грудня 2007 року припиненою.
Доводи апеляційної скарги  щодо безпідставного нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних  з огляду на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися  у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, є безпідставними, оскільки позивачем пеня нарахована  на суму заборгованості до   13 квітня 2014 року, тобто до початку антитерористичної операції.  Нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат цим законом не заборонено.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не перевірено суму заборгованості по кредиту, а також правильність нарахування процентів, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки апелянтом наданий банком розрахунок заборгованості не спростований,  іншого розрахунку апелянтом ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.
Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції  до вимог банку не застосована позовна давність, то і в цій частині доводи є безпідставними, оскільки  відповідач ОСОБА_2 , будучи обізнаною про розгляд справи судом першої інстанції заяв про застосування позовної давності не подавала.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає що рішення Дарницького районного суду м.Києва від  8 грудня 2020 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості  за договором про іпотечний кредит № 3573 від 14 грудня 2007 року у сумі 140547 грн.50 коп., суми судового збору у розмірі 2108 грн.21 коп. та витрат за розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» в розмірі 630 грн. та в цій  частині відмовити ОСОБА_2   у задоволенні зустрічного позову про визнання поруки припиненою скасувати. 
ПАТ  «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» у солідарному стягнення з ОСОБА_2   заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3573 від 14 грудня 2007 року відмовити.
Зустрічний  позов  ОСОБА_2   задовольнити.
Визнати поруку  ОСОБА_2 за договором поруки від 14 грудня 2017 року припиненою.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376,  381-384, 390  ЦПК  України, 
суд,-
                                                                 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Кузнєцовим Юрієм Олександровичем, задовольнити частково.
Рішення  Дарницького районного суду м.Києва від  8 грудня 2020 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3573 від 14 грудня 2007 року у сумі 140547 грн.50 коп., суми судового збору у розмірі 2108 грн.21 коп. та витрат за розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» в розмірі 630 грн. та в цій частині відмовити ОСОБА_2   у задоволенні зустрічного позову про визнання поруки припиненою скасувати.
Публічному акціонерному товариству  «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» у солідарному стягнення з ОСОБА_2   заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3573 від 14 грудня 2007 року відмовити.
Зустрічний  позов  ОСОБА_2   задовольнити.
Визнати поруку  ОСОБА_2   за договором поруки від 14 грудня 2017 року припиненою.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 14 червня 2021 року.

 
Суддя-доповідач:                                                              О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                 Л.Д. Поливач

                                                                                           А.М. Стрижеус