П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/19012/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О. В.   
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
22 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Боровицького О. А. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Стаднік Л. В., 
представника позивача - Голубця О.Р.,    

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
До суду надійшла позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) у якій  просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , Банк ДКСУ у м. Києві, МФО 820172, розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 ) заборгованість по надлишково виплаченому грошовому забезпеченню в розмірі 17811,76 грн.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - повернуто позивачу без розгляду.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права просив скасувати ухвалу суду першої інстанції. Вказує, що перебіг строків звернення до суду слід рахувати з моменту звільнення відповідача в запас та виключення зі списків військової частини, а саме з 22 жовтня 2020 року.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну  скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу начальника 9 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби від 10.04.2019 №102 - ОС сержант ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою з 10.04.2019 року, при цьому йому було виплачено одноразову грошову допомогу після укладання ним першого контракту у розмірі 17289 грн. 00 коп.
Наказом начальника 9 прикордонного загону Державної прикордонної служби від 16.01.2020 № 21-ОС сержанта ОСОБА_1 , виключено із списків військовослужбовців за контрактом, переведено на становище військовослужбовця строкової військової служби, у зв`язку із звільненням останнього з військової служби через систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем.
Листом №11/340 від 17.01.2020 відповідача повідомлено про його заборгованість перед Житомирським прикордонним загоном на день виключення зі списків у розмірі 17811,76 грн. Надано місячний строк для добровільного її погашення.
Відповідно до наказу начальника 9 прикордонного загону Державної прикордонної служби від 22.10.2020 № 434-ОС сержанта строкової військової служби ОСОБА_1 звільнено в запас та виключено зі списків частини, усіх видів забезпечення з 22 жовтня 2020 року, а з грошового утримання з 31 жовтня 2020 року.
Оскільки, в добровільному порядку відповідачем не відшкодовано заборгованість, тому Житомирський прикордонний загін звернувся 30.10.2020 з позовною заявою про стягнення заборгованості до  суду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строку для усунення її недоліків шляхом подання до суду:
- окремої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду; 
- нової позовної заяви із зазначенням ціни позову;
-  документу про сплату судового збору у розмірі 2102 грн.
21.12.2020 до суду надійшов супровідний лист Житомирського прикордонного загону №14/7898 від 15.12.2020, із додатками: платіжне доручення про сплату судового збору, примірник позовної заяви із зазначенням ціни позову та заява про поновлення строку для звернення до суду з додатками.
В обґрунтування поданої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом представник позивача вказав, що відповідно до наказу начальника 9 прикордонного загону №21-ОС від 16.01.2020 сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків військовослужбовців за контрактом та переведено на становище військовослужбовця строкової військової служби, у зв`язку із звільненням  останнього з військової служби через систематичне невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 переведено на становище військовослужбовця строкової військової служби до закінчення проходження встановленого строку строкової військової служби та останній залишився на балансі Житомирського прикордонного загону та не виключавсь зі списків частини та всіх видів забезпечення, а лише відповідно до наказу начальника 9 прикордонного загону від 22.10.2020 № 434 - ОС відповідача було звільнено з військової служби в запас, проте в добровільному порядку ним не відшкодовано заборгованість.
Повертаючи  позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, однак обґрунтування поважності причин пропуску такого строку суд вважає не доведеними, а причини пропуску строку звернення не поважними, оскільки з лютого 2020 року (після  пройденого місячного строку для добровільного погашення заборгованості встановленого листом №11/340 від 17.01.2020) та на протязі трьох місяців виникли підстави, що дають  право на пред`явлення визначених законом вимог, однак до суду позивач  звернувся лише 30.10.2020.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення по суті судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Строки звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 КАС України.
Частиною 1 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (ч. 2).
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України, згідно із ч.ч. 1, 3 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.
Згідно із частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Таким чином, повернення позовної заяви є видом юридичної відповідальності особи за порушення строків на звернення з позовною заявою.
При цьому, причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Відтак, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Водночас, суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Так, з матеріалів справи слідує, що листом № 11/340 від 17.01.2020 відповідача повідомлено про його заборгованість перед Житомирським прикордонним загоном на день виключення зі списків у розмірі 17811,76 грн. 
Із вказаним листом ОСОБА_1 був ознайомлений 17.01.2020 року, про що свідчить відмітка про отримання на вказаному листі.
Отже, місячний строк для добровільного  погашення заборгованості закінчився 17 лютого 2020 року, проте така позивачем не сплачена, тобто з лютого 2020 року та на протязі трьох місяців у позивача виникли підстави, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Позивач  звернувся з позовом лише 30.10.2020, що підтверджується відбитком штемпеля поштового відділення на конверті, в якому надійшла позовна заява.
На обґрунтування пропуску строку звернення з позовом позивач вказує, що перебіг строків звернення до суду слід рахувати з моменту звільнення відповідача в запас та виключення зі списків військової частини, а саме з 22 жовтня 2020 року.
Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч.12 ст.123 КАС України тримісячний строк звернення до суду суб`єкта владних повноважень обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Підставою для звернення до суду з позовом є непогашення в добровільному порядку заборгованості ОСОБА_1 після надання йому місячного строку для відшкодування, тобто саме з 17 лютого 2020 року Житомирського прикордонного загону мав право звернутися до суду, а не з 22 жовтня 2020 року після звільнення в запас відповідача, оскільки ця дата не є днем виникнення  підстави для на звернення до суду.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи "Стаббігс на інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії").
У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.
Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" №11681/85 визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).
Із врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення адміністративного позову позивачу, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а  ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   26 квітня 2021 року.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Боровицький О. А.