ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року	Львів	Справа № 346/5719/20 пров. № А/857/11202/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 23.04.2021р. про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл., про визнання дій протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, спонукання до вчинення певних дій (в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат) (суддя суду І інстанції: Яремин М.П., час та місце ухвалення судового рішення: 23.04.2021р., м.Коломия Івано-Франківської обл.; дата складання повного тексту судового рішення: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 23.04.2021р. заяву позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду та проведення розподілу судових витрат задоволено частково; залишено на підставі п.5 ч.1 ст.240 КАС України без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл., про визнання дій протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, спонукання до вчинення певних дій; в решті вимог заяви відмовлено (а.с.146-147).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив в частині відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу позивач ОСОБА_1 , який в поданій апеляційній скарзі, просить ухвалу суду про залишення позовної заяви без розгляду скасувати в оскарженій частині та стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та за складання апеляційної скарги (а.с.150-154).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу.
Зокрема, в процесі підготовки справи до розгляду третьою особою ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. в переважній частині було виконане рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 28.04.2017р. у справі № 346/1454/17, через що позивач подав заяву про залишення позову без розгляду, при цьому відпала необхідність скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження.
Разом з тим, під час підготовки позову та судового розгляду справи апелянт поніс витрати на правову допомогу адвоката, однак у стягненні таких з відповідача судом відмовлено через відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом.
При цьому, відповідач своїм правом не скористався і не клопотав перед судом про зменшення заявленої суми спірних витрат, що згідно усталеної судової практики виключає ініціативу суду для зменшення чи відмови у відшкодуванні останніх за відсутності заперечень відповідача.
За таких обставин в суду не було підстав для відмови у відшкодуванні цих витрат чи для перегляду їх розміру.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

          Як слідує з матеріалів справи, 23.12.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив поновити строк звернення до суду; визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Боберського Р.П. щодо закінчення виконавчого провадження № 61608316; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Боберського Р.П. про закінчення виконавчого провадження № 61608316 від 19.10.2020р.; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виконати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 28.04.2017р. в справі № 346/1454/17 належним чином; стягнути з відповідача Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) судові витрати, які складаються з витрат по оплаті професійної правничої допомоги згідно розрахунку та квитанції (а.с.1-5).

           23.04.2021р. позивач подав в порядку п.5 ч.1 ст.240 КАС України заяву, в якій просив через здійснення третьою особою ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. перерахунку пенсії позивача, відсутності необхідності скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, залишити заявлений позов без розгляду.
          При цьому, просив здійснити розподіл судових витрат, для чого надав суду підтверджуючі документи (а.с.129-130).

          Приймаючи спірну ухвалу та залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем подано в порядку п.5 ч.1 ст.240 КАС України заяву про залишення позовної заяви без розгляду; така заява надійшла до початку розгляду справи по суті, тому є наявними правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
          В частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд виходив з приписів ч.9 ст.139 КАС України та врахував, що позивачем не надано детального опису робіт (послуг) адвоката, що є необхідною умовою для стягнення витрат на правову допомогу. Також відсутність такого розрахунку унеможливлює спростування імовірної неспівмірності таких витрат.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що апелянтом оскаржується ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду лише в частині розподілу судових витрат, тому в іншій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

          Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу адвоката такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правила розподілу судових витрат визначені процесуальним законом.
За загальним правилом, яке викладено в ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, у разі залишення позову без розгляду питання розподілу між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету може бути вирішено в ухвалі про залишення позову без розгляду (ч.5 ст.240 КАС України).
При цьому, у випадку постановлення ухвали про залишення позову без розгляду суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (ч.6 ст.143 КАС України).
У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.10 ст.139 КАС України).
Виходячи з наведеного слідує, що в разі залишення позову без розгляду (в тому числі за заявою позивача) понесені судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу, оскільки розгляд справи не закінчений шляхом винесення рішення про задоволення позову (повністю чи частково), не досягнуто примирення сторін (ст.141 КАС України), не закрито провадження через відмову від позову по причині задоволення позову відповідачем (ст.140 КАС України).
Саме у цих випадках позивач має право на відшкодування понесених судових витрат (повністю або частково).
Наявні покликання про вирішення судом питання про розподіл судових витрат в ухвалі про залишення позову без розгляду стосується витрат інших учасників справи, окрім позивача, які у такому випадку можуть бути відшкодовані судом за рахунок відповідної сторони.

Отже, підсумовуючи викладене, залишення позову без розгляду по причині подання відповідної заяви позивач не має права на стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених судових витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

          Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 1200 грн.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:
договір від 09.02.2021р. про надання правничої допомоги, за яким правничу допомогу позивачу надано адвокатом Орешко Л.Л. (а.с.54);
ордер серії ІФ № 089619 від 20.02.2021р. на надання правової допомоги та представництво інтересів у Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської обл. (а.с.53);
розрахунок гонорару адвокатських послуг на суму 1200 грн. (а.с.20);
акт виконаних робіт від 21.12.2020р., до якого включені послуги по вивченню постанови про закінчення виконавчого провадження, складання позовної заяви, які оцінені договірними сторонами в розмірі 1200 грн. (а.с.21);
квитанцію № 347879 від 22.12.2020р. про оплату гонорару за правничі послуги адвокату в розмірі 1200 грн. (а.с.25);
квитанцію № 347887 від 10.02.2021р. про оплату гонорару за правничі послуги адвокату в розмірі 1600 грн. (а.с.130).
Разом з апеляційною скаргою позивачем представлені також:
акт виконаних робіт від 27.05.2021р., до якого включені послуги по вивченню судової практики, консультація щодо оскарження ухвали суду в частині судових витрат, складання апеляційної скарги і заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, які оцінені договірними сторонами в розмірі 1200 грн. (а.с.160);
квитанцію № 347894 від 27.05.2021р. про оплату гонорару за правничі послуги адвокату в розмірі 1200 грн. (а.с.159).

Отже, надані суду першої інстанції матеріали не доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката, оскільки надані позивачем документи не дозволяють з`ясувати дійсну вартість таких послуг.
Також суд першої інстанції вірно вказав на те, що позивачем не надано детального опису робіт (послуг) адвоката, що є необхідною умовою для стягнення витрат на правову допомогу. Відсутність такого розрахунку унеможливлює встановлення дійсного розміру понесених витрат, а також застосування критеріїв співмірності їх вартості.

Оскільки підстав для задоволення апеляційної скарги не має, тому не підлягають відшкодуванню на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу адвоката в апеляційному суді.

          Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 23.04.2021р. про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі № 346/5719/20 (в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат) залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 23.06.2021р.