УХВАЛА

11 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 520/9423/2020
адміністративне провадження № К/9901/15709/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача – Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №520/9423/2020 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати йому середнього заробітку/грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 15 серпня 2018 року по 21 травня 2020 року; 

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому середнього заробітку/грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 15 серпня 2018 року по 21 травня 2020 року в розмірі 497.541,31 грн; 

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію, передбачену Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» (далі по тексту Закон № 2050-III в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) з 22 травня 2020 року по дату фактичної виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено частково. 

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача за порушення строку проведення остаточного розрахунку при звільненні за період з 15 серпня 2018 року до 21 травня 2020 року - 8.025,46 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.

8 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі – Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Матеріалами касаційної скарги та оскаржуваними судовими рішеннями встановлено, що спір виник щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача з публічної служби.

З рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року вбачається, що зазначену справу судом першої інстанції розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі рішення касаційному оскарженню не підлягають.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №520/9423/2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  Ж.М. Мельник-Томенко