Ухвала
11 травня 2021 року
м. Київ 
справа № 346/4425/18
провадження № 61-7008ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено повністю.
У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 74 037,94 грн та моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 692 270,41 грн та моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, завданих внаслідок вчинення злочину, відмовлено у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.
Скасовано захід забезпечення даного позову, а саме арешт, накладений ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 10 жовтня 2018 року, на належні ОСОБА_3 : нежитлове приміщення загальною площею 122,8 кв. м. на 
АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 
0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 ; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Е 250» 1992 р.в., номерний знак « НОМЕР_1 ».
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 
2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 жовтня 
2020 року скасовано, ухвалено нове.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 24 274,46 грн матеріальної шкоди та 3 000,00 грн моральної шкоди. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 137 353,27 грн матеріальної шкоди та 10 000,00 грн моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 992,00 грн понесених витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
23 квітня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року (надійшла до суду 27 квітня 2021 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржуване судове рішення 
в частині відмови у задоволенні позовних вимог. 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга       ОСОБА_1 ,      ОСОБА_2  не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявники посилаються на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, але не вказують конкретні постанови Верховного Суду, в яких викладено висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, 
а посилаються лише на постанови Пленуму Верховного Суду України 
від 23 грудня 2005 року та від 25 травня 2001 року, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Також, пунктом 4 частиною другою статті 392 ЦПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено: рішення (ухвала), що оскаржується.
Однак, у касаційній скарзі вказано, що вона подана на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, однак не вказано, чи оскаржується рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, так як вказаним рішенням заявникам відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду 
від 18 березня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 10 червня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць