ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/11682/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпро  апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»    
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 25.11.2020 року, (суддя суду першої інстанції Сліпець Н.Є.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/11682/20  за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»  до  Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та  скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови в митному оформленні, - 
ВСТАНОВИВ:
          23 березня 2020 року товариство обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило: 
          - визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 21.05.2020 року №UA500070/2020/000061/2;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.05.2020 року №UA500070/2020/00255.
          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “АТБ-маркет” (Україна, покупець) та Fuzhou Ories Trading Compani Limited (Китай, постачальник) укладено контракт на поставку продукції №3036-FZ/СN. З метою митного оформлення товару, позивач 20.05.2020 року подав відповідачу митну декларацію №UA500070/2020/217998 разом з усіма документами, які підтверджують митну вартість товару, що підтверджується відповідними відомостями у графі 44 декларації. Проте, відповідачем було прийнято оспорюване рішення з посиланням на невідповідність поданих документів вимогам ч. 10   ст. 58 Митного кодексу України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці Держмитслужби №UA500070/2020/000061/2 від 21.05.2020 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що картка відмови у прийнятті митної декларації та у митному оформленні (випуску) товарів є рішенням яким відмовляється у прийнятті митної декларації та документом, який формує негативне для декларанта рішення посадової особи органу доходів і зборів про завершення процедури декларування товарів, зазначених у митній декларації, відтак вона може бути оскаржена в судовому порядку.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “АТБ-маркет” 19.07.1999 року зареєстровано як юридичну особу за адресою: 52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, буд. 76.
Так, 06.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “АТБ-маркет” (покупець) та Fuzhou Ories Trading Compani Limited (постачальник) укладено контракт на поставку продукції №3036-FZ/СN (а.с. 17-20).
Відповідно до п. 2.2 контракту ціна на товар розуміється згідно умов FOB-Фуджоу, КНР (Інкотермс-2000), якщо інше не обумовлено у специфікаціях, і включає у себе вартість завантаження товару у постачальника, вартість всіх митних формальностей в країні постачальника, вартість сертифікації товару, вартість пакування, маркування, не включаючи податки та мита на території України.
З метою митного оформлення ввезеного товару, позивачем 20.05.2020 року подано митну декларацію №UA500070/2020/217998, відповідно до якої до ввезення задекларовано наступний товар: взуття на підошві з полімерних матеріалів та з верхом з ременців, що кріпляться до підошви штифтами, арт. АН9Е114 в`єтнамки жіночі (ПВХ) -12600 пар – арт. АН-9Р058 в`єтнамки жіночі (ПВХ, ЕВА) -26008 пар. Виробник: Fuzhou Ories Trading Compani Limited, країна виробництва CN. Торгівельна марка: Fuzhou.
Митна вартість товару, заявленого до митного оформлення, була визначена декларантом за методом 1, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції).
Для митного оформлення позивачем були подані документи, встановлені ч. 2   ст. 53 Митного кодексу України, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) №3036-FZ/СN від 06.10.2016 року, рахунок-фактура (інвойс) №АНST1925s38 від 18.03.2020 року, генеральний договір добровільного страхування вантажів №04г0д від 11.03.2020 року, страховий сертифікат №31 від 23.03.2020 року.
За результатом опрацювання всіх поданих декларантом документів Одеською митницею Держмитслужби встановлено, що подані документи містять розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) відповідно до пп. в) п. 1 ч. 10   ст. 58 Митного кодексу України   при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п. 2.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 06.10.2016 року №3036-FZ/СN витрати на упаковку та маркування включені у вартість товару. 
Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2) згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. 
Наданий страховий сертифікат №31 від 23.03.2020 року не відповідає вищезазначеним умовам;
На підставі ч. 3   статті 53 Митного кодексу України   Одеською митницею Держмитслужби повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:
- виписку з бухгалтерської документації;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
- каталоги, специфікації фірми -  виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення.
Листом від 21.05.2020 року декларант повідомив, що надав всі необхідні документи, у зв`язку з чим, відсутні підстави для надання додаткових документів.
За результатом проведеної митної оцінки митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000061/2 від 21.05.2020 року, згідно з яким митним органом відкоригована задекларована митна вартість товарів із застосуванням резервного методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (а.с. 09-10).
У зв`язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару, позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500070/2020/00255 від 21.05.2020 року (а.с. 7-8).
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню оскільки є прийнятим із порушенням вимог митного законодавства. В свою чергу, карта відмови в митному оформленні на думку суду не порушує права та інтереси позивача а тому не підлягає скасуванню в судовому порядку.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
          Відповідно до  ст. 49 Митного кодексу України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому       розділом VІІІ цього Кодексу   та цією главою.
За приписами ч. 2   ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як передбачено ч. 3  ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч. 4   ст. 53 Митного кодексу).
Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України  забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень   статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України  митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1  ст. 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою   статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу       або до суду.
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього       Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей       59  і   60       цього   Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей  59 і   60  цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до   статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
 Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду                                        від 26.06.2018 року (справа № 814/1996/15), від 19.06.2018 року (справа № 826/6346/16), що враховується судом апеляційної інстанції у відповідності до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.
          Суд першої інстанції за наслідками розгляду справи дійшов висновку, що обставини, якими мотивовані спірне рішення митного органу про коригування митної вартості товару №UA500070/2020/000061/2 від 21.05.2020 року, не має жодного відношення до саме числового визначення заявленої ТОВ “АТБ-маркет” митної вартості та носять формальний характер.
Рішення суду першої інстанції в цій частині позивачем не оскаржується.
У відповідності до ст. 256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні та обов`язки митного органу щодо роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення
Відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного  статтею 255  цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому  главою 4  цього Кодексу.
Статтею 25 МК України визначено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності митного органу до митних органів вищого рівня.
У відповідності до ч. 1 ст. 29 МК України, рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.
          З аналізу зазначених норм митного кодексу України суд приходить до висновку, що картка відмови в митному оформленні товарів є рішенням суб`єкта владних повноважень, яким останній відмовляє у в митному оформленні товарів та викладає мотиви своєї відмови. Вказане безумовно свідчить про порушення вказаним рішенням прав та законних інтересів декларанта. 
          Як видно зі змісту картки відмови, дане рішення може бути оскаржене декларантом в порядку визначеному ст. 25 МК України до вищого органу, або безпосередньо до суду.
          Чинне законодавство чітко визначає право декларанта на оскарження картки відмови в митному оформленні товару. 
          Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про те, що картка відмови не порушує прав та законних інтересів позивача, а тому не підлягає скасуванню в судовому порядку.
          Таким чином, враховуючи те, що під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що у відповідача були відсутні обґрунтовані сумніви у митній вартості товару, а рішення про коригування митної вартості, яке стало підставою для видання картки відмови в митному оформленні товару, є необґрунтованим, картка відмови в митному оформленні товару підлягає скасуванню.
          З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
          У відповідності до ч. 1, 6 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як видно з матеріалів справи, при поданні адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5111.92 грн., при вирішенні позову, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судом першої інстанції стягнуто на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2555.96 (50% від розміру сплаченого судового збору).
Відтак, суд апеляційної інстанції приймаючи постанову про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольняючи позовні вимоги в означеній частині, вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат та стягнути на користь позивача додатково суму сплаченого  судового збору за подання позову у розмірі 2555.96 грн., крім того, на користь позивача підлягає стягненню й сума судового збору, сплаченого  за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн.. 
          Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» - задовольнити.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року в адміністративній справі №160/11682/20 – скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» про скасування картки відмови Одеської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.05.2020 року №UA500070/2020/00255 та прийняти  в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог.
Визнати протиправною та скасувати карту відмови Одеської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.05.2020 року №UA500070/2020/0025.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року в адміністративній справі №160/11682/20 – залишити без змін.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову, а також апеляційної скарги у розмірі 5708 (п`ять тисяч сімсот вісім) грн. 96 коп..
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай