ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2021 року	Львів	Справа № 463/3801/21 пров. № А/857/8270/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Стельмаха П.П.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2021 року (головуючого судді Стрепка Н.Л. ухвалене у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження о 18 год. 35 хв. в м. Львів) у справі №463/3801/21 провадження №2-а/463/77/21 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-
ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 05.04.2021 звернувся в суд з позовом до громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 в якому просить продовжити строк затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на 6 (шість) місяців, а саме до 13 год. 00 хв. 20 жовтня 2021 року.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2021 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Громадянин Республіки Камерун ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що він звернувся з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, однак відповіді на дане звернення не отримано, що унеможливлює на даний час виконання рішення про його видворення.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача в режимі відеоконференції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача Мельник О.В. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно частини 17 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що громадянин Республіки Камерун ОСОБА_1 здійснив незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску, територія Старосамбірського району Львівської області, внаслідок чого 28 вересня 2020 року був затриманий прикордонною вартою Республіки Польща та 20 жовтня 2020 року о 13 год. 00 хв. його було передано на територію України.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2020 року громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) затримано з метою ідентифікації на строк 6 (шість) місяців, а саме до 13 год. 00 хв. 20 квітня 2021 року.
27 жовтня 2020 року за №21/12129 Львівським прикордонним загоном направлено до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України запит щодо ідентифікації відповідача для подальшого його скерування в Посольство Республіки Камерун в Російській Федерації через Посольство України в Російській Федерації.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року примусово видворено громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) за межі території України; з метою забезпечення видворення за межі України затримано його з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме: з 13:00 год. 20 жовтня 2020 року; рішення в частині видворення звернуто до негайного виконання.
27 січня 2021 року за №21/1011 Львівським прикордонним загоном повторно направлено до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України запит щодо ідентифікації відповідача для подальшого його скерування в Посольство Республіки Камерун в Російській Федерації через Посольство України в Російській Федерації.
У відповідь на дані запити 15 лютого 2021 року Посольство Республіки Камерун в Російській Федерації видано проїзний документ на ім`я відповідача, дійсний до 16 травня 2021 року.
Зі звіту про результати проведення процедури закупівлі вбачається, що військовою частиною НОМЕР_1 за системою проведення відкритих торгів 05 березня 2021 року укладено договір із авіакомпанією на закупівлю авіаквитків для організації примусового видворення за межі України незаконних мігрантів
Окрім того, згідно листа директора Волинського ПТП від 01 лютого 2021 року вбачається, що відповідач громадянин Республіки Камерун ОСОБА_1 29 січня 2021 року звернувся із заявою до УДМС України у Волинській області про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Враховуючи те, що відповіді на вказане звернення не отримано, що унеможливлює видворення відповідача з території України позивач звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов прийшов до висновку, що відповідача протягом строку затримання не вдалося забезпечити примусове видворення у зв`язку з відсутністю співпраці з його боку під час процедури ідентифікації, а також тривалістю такої, окрім того відповідач звернувся з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, однак відповіді на дане звернення не отримано, що унеможливлює виконання рішення про видворення відповідача.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Частинами 11-12 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Таким чином, наведеними вище нормами законодавства встановлено, що затримання особи (іноземця чи особи без громадянства) з метою забезпечення видворення за межі України є можливим за умови наявності рішення адміністративного суду про примусове видворення та існування процедури реалізації виконання цього судового рішення. Таке затримання може здійснюватись для забезпечення примусового видворення в ситуації коли особа ухиляється від виконання рішення суду про примусове видворення.
Колегія суддів враховує, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (частина 13 статті 289 КАС України).
З аналізу вказаних норм видно, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України слід встановити наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з уповноваженими органами та/або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства.
Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.
Пунктом 1 розділу 6 Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи наявні листи від 27.10.2020 за №21/12129 про направлення до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України запиту щодо ідентифікації відповідача для подальшого його скерування в Посольство Республіки Камерун в Російській Федерації через Посольство України в Російській Федерації, від 27.01.2021 за №21/1011 про повторне направлення до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України запиту щодо ідентифікації відповідача для подальшого його скерування в Посольство Республіки Камерун в Російській Федерації через Посольство України в Російській Федерації.
У відповідь на дані запити 15.02.2021 Посольство Республіки Камерун в Російській Федерації видано проїзний документ на ім`я відповідача, дійсний до 16 травня 2021 року.
Зі звіту про результати проведення процедури закупівлі вбачається, що військовою частиною НОМЕР_1 за системою проведення відкритих торгів 05.03.2021 укладено договір із авіакомпанією на закупівлю авіаквитків для організації примусового видворення за межі України незаконних мігрантів
Згідно листа директора Волинського ПТП від 01.02.2021 громадянин Республіки Камерун ОСОБА_1 29.01.2021 звернувся із заявою до УДМС України у Волинській області про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Таким чином, позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, який не спростовано доводами апеляційної скарги, про наявність підстав для продовження строку затримання громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, який закінчується 20.04.2021, протягом строку якого не забезпечено примусове видворення відповідача у зв`язку з відсутністю співпраці з його боку під час процедури ідентифікації, а також тривалістю такої, окрім того відповідач звернувся з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, однак відповіді на дане звернення не отримано на час розгляду справи, що унеможливлює на даний час виконання рішення про видворення відповідача.
Апелянт не підтверджує того, що не ухилятиметься від виконання рішення суду про його повернення до країни походження.
Додатково колегія суддів зазначає, що аналіз сукупності зазначених обставин вказує на те, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, таке дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури видворення щодо відповідача.
Колегія суддів наголошує на тому, що принциповим моментом в розглядуваній справі є затримання відповідача за незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску, територія Старосамбірського району Львівської області, внаслідок чого 28 вересня 2020 року був затриманий прикордонною вартою Республіки Польща та 20 жовтня 2020 року о 13 год. 00 хв. був переданий на територію України.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню і наявні визначені статтею 289 КАС України підстави для затримання громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на 6 місяців, а саме до 13 год. 00 хв. 20.10.2021, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Крім цього, судова колегія враховує висновки Європейського суду з прав людини у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Поняття адміністративної справи незначної складності (малозначної справи) міститься у пункті 20 частини 1 статті 4 КАС України, відповідно до якого адміністративною справою незначної складності є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Частиною 6 статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ цієї категорії, який, втім, не є вичерпним.
Згідно пункту 11 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, відповідно рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 289, 308, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2021 року у справі №463/3801/21 провадження №2-а/463/77/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк
Повний текст постанови складено 06.05.2021