ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/741/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/8458/19 Категорія: на ухвалу 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 квітня 2021 року                                                         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

  	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., 	
за участю секретаря:	Любченко Т.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 (стягувач) на бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконною та скасування постанови (боржник - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»), –

встановив:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаною скаргою, яку мотивував тим, що він подав до виконання виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси, виданий 14.01.2020 за рішенням суду від 27.11.2019 року про стягнення з Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк»" (АТ "ПУМБ") на користь ОСОБА_1 судових витрат, що складаються з 768,40 грн. судового збору та 7200,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.
В заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просив перераховувати стягнені з боржника грошові кошти на рахунок за вказаними ним реквізитами в АТ «СБЕРБАНК», МФО 320627.
Постанову про відкриття провадження про виконання вказаного виконавчого документу від органів ДВС не отримував.
Заяви про вручення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження залишені без реагування.
Скаржник вказує, що до цього часу постанова про відкриття виконавчого провадження так і не була йому направлена і вручена, що свідчить про бездіяльність Подільського районного відділу ДВС і порушення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Жодні постанови за виконавчим провадженням йому не надходили, про стан виконавчого провадження йому не відомо.
Крім того, йому стало відомо, що виконавче провадження закінчено на підставі постанови від 26.02.2020 без фактичного виконання виконавчого документа, оскільки жодних надходжень за період з 01.02.2020 по 02.04.2020 на рахунок стягувача від банку не надходило.
Вважаючи дії державного виконавця незаконними, просив суд визнати бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо ненаправлення постанови про відкриття виконавчого провадження незаконною; зобов`язати державного виконавця направити постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 61120621 від 26.02.2020; зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження №61120621.
 Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2021 року скаргу задоволено частково.
Зобов`язано державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направити ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2020 відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Совенко В.М. про закінчення виконавчого провадження № 61120621 від 26.02.2020.
В іншій частині скарги відмовлено.
Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що постанова про відкриття виконавчого провадження не була направлена та/або вручена стягувачу. Приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець не перевірив доводи боржника про перерахування коштів стягувачу. Тому, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази про направлення боржником на рахунок стягувача грошових коштів, про отримання стягувачем цих коштів та не доведена повнота виконання судового рішення в частині розміру сплаченого боргу а тому постанова є незаконною та підлягає до скасування.
Враховуючи такі обставини, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направити ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2020р. на виконання вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та визнати незаконною і скасувати постанову від 26.02.2020 про закінчення виконавчого провадження № 61120621.
При цьому, в іншій частині скарги відмовлено, оскільки підстав зобов`язувати судовим рішенням державного виконавця відновлювати виконавче провадження немає, враховуючи норми ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», які для державного виконавця носять імперативний характер. 
Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2021 року.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що 26.02.2020 відкрито виконавче провадження. 19.02.2020 надійшла заява від боржника про виконання рішення суду (по сплаті виконавчого збору – 797,00 грн., по сплаті витрат виконавчого провадження – 269,00 грн., по сплаті боргу за рішенням суду, - зокрема боргу у сумі 7200,00 грн. а також по сплаті боргу за рішенням суду – 10786,00 грн. 73коп.), всього на суму 17986,73 грн.
Так як сплачена сума коштів перевищувала необхідну суму, яка підлягала стягненню, а саме на 10018,33 грн., державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. На підставі викладеного, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, тому ухвалив незаконне рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .
Посилаючись на викладене, просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
У наданому відзиві ОСОБА_1 не погодився з доводами апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 вказаного Закону України примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Скарга на дії державного виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.
З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2020 ОСОБА_1 подав заяву про відкриття виконавчого провадження (заява зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 – а.с. 56) про виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси, виданий 14.01.2020 року за рішенням суду від 27.11.2019 року по справі № 711/8458/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення з банку (код ЄДРПОУ 14282829 (м. Київ, Андріївська, 4) на користь ОСОБА_1 (код за РНОКПП НОМЕР_1 ) грошових коштів, яким стягнуто судові витрати, що складаються з суми 768,40 грн. судового збору та суми 7200,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.
В заяві про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2020 стягувач просив перераховувати грошові кошти на виконання виконавчого документу на рахунок за реквізитами: одержувач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 в АТ «СБЕРБАНК», МФО 320627 (а.с. 58).        
26.02.2020 державним виконавцем Совенко В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 6112621 (а.с. 60). В матеріалах справи міститься супровідний лист про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження сторонам, однак цей лист не містить номеру вихідного документу. Інших доказів про належне направлення постанови сторонам виконавчого провадження в матеріалах справи немає.
Згідно із ст. 28 Закону України № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
За відсутності в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення стягувачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець не підтвердив належними доказами факт її направлення стягувачу. А тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що це є підтвердженням бездіяльності Подільського районного відділу державної виконавчої служби та порушенням норм ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
19.02.2020 до відділу надійшла заява боржника про виконання рішення суду із додатками, а саме – платіжне доручення № 00000004567 від 11.02.2020 по сплаті виконавчого збору – 797,00 грн., платіжне доручення № 00000004564 від 11.02.2020 по сплаті витрат виконавчого провадження – 269,00 грн., платіжне доручення №1658664 від 14.02.2020 по сплаті боргу за рішенням суду, - зокрема боргу у сумі 7200,00 грн., платіжне доручення №1658665 від 14.02.2020 по сплаті боргу за рішенням суду – 10786,00 грн. (а.с. 63-68).
В двох останніх платіжних дорученнях про сплату боргу за рішенням суду (7200,00 грн. та 10786,73 грн.) номер розрахункового рахунку стягувача не зазначений, зокрема той, на який просив перерахувати борг ОСОБА_1 .
Крім того, в наданих банком платіжних документах відсутні відомості про сплату боргу в розмірі 768,00 грн., як зазначено у виконавчому листі №711/8458/19, що виданий судом 14.01.2020. 
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений статтею 63 Закону України № 1404-VIII. Частинами 1,2 цієї статті визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
З аналізу вищезазначених норм Закону, державний виконавець зобов`язаний у строки, визначені Законом, здійснити перевірку виконання боржником рішення суду та в разі його невиконання, встановити за яких причин рішення суду не виконане. У випадку невиконання рішення суду боржником без поважних причин, державний виконавець постановою притягує боржника до відповідальності із встановленням строку виконання рішення суду.
З метою здійснення перевірки виконання рішення боржником державний виконавець наділений широким спектром повноважень.
Зокрема, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Державний виконавець не надав підтверджень того, що він перевірив інформацію про зарахування грошових коштів на рахунок стягувача за виконавчим документом, за яким відкрите виконавче провадження № 61120621.
З матеріалів справи встановлено, що державний виконавець, не пересвідчившись у дійсному виконанні рішення суду боржником, передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки з наданих банком документів беззаперечно не встановлено факт перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 .
Крім того, відсутнє підтвердження про сплату боржником суми в розмірі 768 грн.
А тому така постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, незаконною, та підлягає скасуванню.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. 
У зв`язку з цим вимога скарги про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження не підлягає до задоволення, оскільки у разі скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавець в силу закону повинен відновити таке провадження.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже за наслідком апеляційного перегляду не встановлено порушень норм закону судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і зводяться лише до того, що виконавець отримав від боржника платіжні документи про погашення боргу. 
Тому, підстав для скасування ухвали районного суду колегія суддів не вбачає. 
Так як при зверненні з апеляційною скаргою апелянтом не сплачено судовий збір, він підлягає до стягнення в розмірі 2270,00 грн. в дохід держави.
Керуючись статтями 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –
постановив:
Апеляційну скаргу Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий збір в розмірі 2270,00 грн. в дохід держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року.

       Судді