ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/842/21 Справа № 200/13393/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Яковлев  Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року
по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:
В липні 2016 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження юридичної особи за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д) заборгованість за кредитним договором № DNU0AU01961236 від 24 травня 2007 року у розмірі у розмірі 778,95 дол. США, що за офіційним курсом НБУ від 12 липня 2016 року становить 19 356,91 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 219,40 дол. США, заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 121,62 дол. США та заборгованості за пенею у розмірі 437,93 дол. США.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження юридичної особи за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д) судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року по справі №200/13393/16-ц по справі за позовом та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” відмовити у повному обсязі.
У відзиві АТ КБ “ПриватБанк” на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року у повному обсязі, а рішення суду залишити без змін. 
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підтвердженні належними, допустимими й достовірними доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № DNU0AU01961236 від 24.05.2007 року у розмірі 778,95 дол. США (екв. 19356,91 грн.).
Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 травня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник: АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNU0AU01961236 шляхом надання готівки через касу на строк з 24.05.2007 року по 24.05.2012 року включно у вигляді неповновлювальної кредитної лінії у розмірі 30746,00 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 11305,00 доларів США, на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 307,46 доларів США від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 34,00 грн. на сплату за користування послугами державного реєстр обтяжень (а.с. 9-11). 
Також, за умовами цього договору, ОСОБА_1 отримав кредит в особистих цілях з його поверненням частинами у встановлені погодженим графіком строки з кінцевим терміном по 24 травня 2012 року під проценти за користування коштами в розмірі 10,08 % річних. 
Згідно п.п. 2.2.2 - 2.2.4 і розділами 3, 5, 7 вказаного договору відповідач зобов`язався повертати кредит частинами в період з 21 по 28 число кожного місяця та сплачувати проценти, та інші платежі, дотримуючись умов про розміри, строки і валюту виконання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
       Відповідачем взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконано, внаслідок чого станом на 12.07.2016 року виникла заборгованість у розмірі 778,95 доларів США, з яких: 219,40 доларів США – заборгованість за кредитом, 121,62 доларів США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 437,93 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
       Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання. Які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
З урахуванням того, що відповідач, який не приймав участь у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності. 
Отже, порушене право відповідача підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом застосування строку позовної давності, оскільки апеляційна скарга відповідача містить посилання на необхідність застосування строку позовної давності.
З кредитного договору №DNU0AU01961236 від 24 травня 2007 року вбачається, що умовами договору, викладеними у заяві позичальника, передбачено строк повернення кредиту та всіх нарахованих на цю дату складових заборгованості — 24.05.2012 року.
Отже, банк довідався про невиконання позичальником умов щодо повернення всієї суми кредитної заборгованості 24.05.2012 року.
З вимогою про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до суду у липні 2016 року, після спливу строку позовної давності.
Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Оскільки, 24.05.2012 року сплив строк позовної давності за тілом кредиту, то він вважається таким, що сплив, і на всі додаткові вимоги, похідні від нього, оскільки відсотки, та пеня нараховуються саме на тіло кредиту.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року скасуванню.
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2067,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити.
Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2020 року - скасувати.
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1  судові витрати в розмірі 2067,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова