УХВАЛА

07 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 215/5306/18
адміністративне провадження № К/9901/2040/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 215/5306/18 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, де просив:
визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилась в непідкоренні конституційним принципам і не забезпеченні гарантій статей 33, 46, 48 Конституції України і притягнення за це до адміністративної відповідальності згідно пункту першого частини першої статті 20 КАС України;
зобов`язати Виконавчий комітет Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів нормативно-правовим актом вжити заходи для забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму, загальнообов`язкового державного соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності при нещасному випадку та професійному захворюванні та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання;
захистити права на свободу пересування, вільного вибору місця проживання шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради надати довідку про склад сім`ї для призначення усіх видів допомоги і їх визнанням окремим пунктом рішення;
захистити право бути присутнім при розгляді заяви (запиту) від 02.08.2018 для відстоювання прав, законних інтересів шляхом їх визнання окремим пунктом рішення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради щодо незапрошення ОСОБА_1 на розгляд заяви від 02 серпня 2018 року № С-410. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції скаржник звернувся до Верховного Суду із цією касаційною скаргою. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі або доказів наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів, що підтверджують поважність причин пропуску вказаного строку; ) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також зазначенням про наявність одного з випадків визначених підпунктами "а-г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт. 
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу Верховного Суду від 08 лютого 2021 року отримано скаржником- 13 березня 2021 року.
29 березня 2021 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху касаційної скарги надійшла заява, де, зокрема, просить: звільнити від сплати судового збору; поновити строк на касаційне оскарження.
Перевіривши доводи вищевказаної заяви, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Клопотання про звільнення від сплати судового збору вже розглядалося судом касаційної інстанції та відповідно в ухвалі Верховного Суду від 08 лютого 2021 року заявнику вже вказувалося, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Проте, скаржник не надав до суду доказів на підтвердження обставин того, що станом на момент звернення до суду його майновий стан у 2021 році об`єктивно перешкоджає сплати судовий збір. Так, ОСОБА_1 не вказано про наявність або відсутність джерел доходів у 2020 році. Скаржником повторно надає довідку Тернівського УПСЗН м. Кривий Ріг від 04 березня 2021 року № 2263 про суму отриманої ним компенсації по догляду за інвалідом І групи за період з січня 2020 року по грудень 2020 року. Подана скаржником довідка вказує лише на розмір отриманої компенсації, а не річного доходу, а тому не може бути доказом на підтвердження майнового стану особи.
Разом з тим, доказів, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 08 лютого 2021 року, що компенсаційна виплата по догляду за особою з інвалідністю І групи є єдиним джерелом доходу, в тому числі, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік скаржником не додано.
Крім того, сам по собі факт отримання особою щомісячної компенсаційної виплати як непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи не позбавляє цю особу права та можливості отримання інших доходів.
Так, позивачем не надано достатніх доказів, відповідно до яких суд може розглянути клопотання про звільнення від сплати судового збору, ураховуючи розмір річного доходу за попередній календарний рік. Таким доказом може слугувати, зокрема, довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік, довідка органу пенсійного фонду.
Аналогічний підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10 травня 2019 року у справі № 9901/166/19. 
Заявляючи повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору скаржник доказів на підтвердження скрутного майнового стану або відсутності джерел доходу суду касаційної інстанції не надає.
Враховуючи зазначене та оскільки обставини, які зазначив скаржник, відповідно до статей Закону України «Про судовий збір», не є умовою для звільнення від сплати судового збору, а сам скаржник не надає доказів наявності інших підстав для його звільнення від сплати судового збору, Суд не вбачає правових підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору, виходячи з наданих ним доказів. 
Також, касаційну скаргу було залишено без руху з підстав пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та зобов`язано надати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням причин пропуску такого строку та надання відповідних доказів на підтвердження їх поважності.
Однак скаржником не виконано вказані вимоги ухвали Верховного Суду від 08 лютого 2021 року. Доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, а саме: конверта з відбитками та штрихкодовими ідентифікаторами установи поштового зв`язку, довідки відділення поштового зв`язку тощо на підтвердження отримання судового рішення скаржником не надано.
Скаржник повторно вказує, що копію ухвали Верховного Суду про повернення вперше поданої касаційної скарги отримано ним 05 січня 2021 року. Повторно зазначає, що зворотнє поштове повідомлення з відміткою про отримання ним вказаної ухвали знаходиться в матеріалах справи.
Водночас, поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк підлягає поновленню. Водночас наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій заявника, які він, у розумні інтервали часу, мав вживати, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та перевірки доказів, які мають підтверджувати ці обставини. 
Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Так, скаржник зазначає, що докази отримання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року та ухвали Верховного Суду від 30 листопада 2020 року про повернення касаційної скарги містяться в матеріалах справи. Водночас Судом вже зазначалося, що матеріали справи на час подання касаційної скарги у суді касаційної інстанції відсутні.
Водночас, отримавши ухвалу Верховного Суду від 30 листопада 2020 року про повернення вперше поданої касаційної скарги у цій справі, повторно касаційна скарга направлена лише 13.01.2021, і обставин, які перешкоджали скаржнику звернутися до суду касаційної інстанції без зайвих зволікань у період з 30.11.2020 по 13.01.2021, скаржник не наводить.
Слід зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
З урахуванням наведеного, відсутні підстави для визнавання поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та підстави для поновлення такого строку.
Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року скаржнику було запропоновано подати уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також зазначенням про наявність одного з випадків визначених підпунктами "а-г" пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт. 
Водночас скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року і в цій частині. 
При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що зі змісту ухвали Верховного Суду про повернення вперше поданої касаційної скарги від 30 листопада 2020 року слідує, що підставою для такого повернення було саме не зазначення скаржником підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.
Так, у цій справі, суд першої інстанції, врахувавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження. При цьому, предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами частини четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною другою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року скаржнику роз`яснювалося, що враховуючи, що справа № 215/5306/18 розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження скаржнику потрібно обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, зокрема зазначити про наявність одного з випадків визначених підпунктами "а-г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.
Натомість уточнена касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв. Не містить касаційна скарга і належних обґрунтувань щодо винятковості значення вказаної справи для позивача.
Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення. 
Скаржник мотивує свою касаційну скаргу тим, що судові рішення ухвалені у даній справі на підставі неповного та без всебічного з`ясування обставин. Однак в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.
Водночас аналіз ухваленого у цій справі судового рішення і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення у справі, що розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Вирішуючи дане клопотання, колегія суддів виходить з наступного.
Підстави та порядок передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановлені статтями 346, 347 КАС України.
Згідно з частинами третьою- шостою статті 346 КАС України (в редакції Закону України від 02.10.2019 N 142-IX) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду; якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати; якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Відповідно до частини 6 статті 346 КАС України  справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:
1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;
2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;
3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Зі змісту зазначеної норми слідує, що така підстава передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, як незгода скаржника з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій відсутня.
Крім цього, справа передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду у разі відкриття касаційного провадження у справі судом касаційної інстанції (у цьому випадку - Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду) та виявлення в ході розгляду касаційної скарги підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, передбачених статтею 346 КАС України.
КАС України чітко визначає випадки, у яких перегляд судових рішень (залежно від категорії справи) здійснює саме Велика Палата Верховного Суду, а також підстави такого перегляду в окремих випадках.
Виходячи з вищенаведеного, у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, необхідно відмовити.
Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 щодо усунення недоліків касаційної скарги. 
Керуючись пунктами 1, 4 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 215/5306/18.
Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 215/5306/18.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 215/5306/18 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько  А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов