ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/869/21  Номер провадження 33/814/406/21	Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 01.06.2021 року, -
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою, 

ОСОБА_1  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживає, АДРЕСА_2 , тимчасово не працює, індивідуальний ідентифікаційний номер суду невідомий, притягувався 03.03.2021 року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 – 7 діб арешту.

визнано винуватим за ч.2 ст.173-2 КУпАП і накладено стягнення у виді адміністративного арешту на строк 7 ( сім ) діб.
       Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір  в розмірі 454 грн. 
Відповідно до постанови, 31.05.2021 року, близко 14 години в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно свого дідуся, ОСОБА_2 психологічного та фізичного характеру, а саме ображав його нецензурною лайкою, словесно погрожував, тягав за вухо, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 .
Зазначає, що працівник поліції, який прибув на місце події, погрожував йому розправою та, за наявності свідків цього, лейтенантом поліції ОСОБА_3 протоколу щодо дій поліцейського не складено.
Також зазначає, що предметом розгляду суду не було кримінальне провадження №12020175170000147 від 15.12.2020. Додає, що 15.12.2020 року в ЄРДР внесено відомості за №12020175170000147 щодо нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , попередня кваліфікація дій ОСОБА_4 – ч.1 ст.125 КК України. 
Вказує на те, що свідки, які є особами, засудженими за тяжкі злочини, в суді допитані не були.
Зазначає, що ОСОБА_4 має неврівноважений психічний стан, маніакально-депресивний психоз та страждає на нервово-психічне захворювання, пов`язане з хронічною алкогольною інтоксикацією, білою гарячкою.
Також вказує на вчинення рецидиву злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
У зв`язку з вищевикладеним просить скасувати судове рішення та ухвалити нове у відповідній частині або змінити судове рішення.
Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, проте у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, тому вважаю за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності апелянта.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши їм аналіз та оцінку, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку. 
       При розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  суддею першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, досліджені обставини справи  в їх сукупності та встановлено факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.                
Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими.
       Частина 2 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з передбачених ч.1 ст. 173-2 порушень, домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
       Так, вина  ОСОБА_1  підтверджується:
- протоколами про адміністративні правопорушення серії ГР № 245436 та серії АПР18 №633537, відповідно до яких ОСОБА_1 вчиняв фізичне і психологічне насильство щодо свого дідуся ОСОБА_4 ; 
- протоколами прийняття заяв про подію від 05.03.2021 та 31.05.2021 від потерпілого ОСОБА_4 , який повідомляв про вчинення щодо нього домашнього насильства  ОСОБА_1 ;
- рапортами чергового ВП №4 ГУНП в Полтавській області (м.Зіньків), згідно з якими працівниками поліції здійснено виїзд за вказаною потерпілим адресою та викладені у заявах ОСОБА_6 факти знайшли своє підтвердження; 
- письмовими поясненнями ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 , відповідно до яких ОСОБА_1 ображав потерпілого та його дружину, висловлювався в адресу потерпілого нецензурною лайкою, штовхав його, наніс удар в область носа та хватав за вухо;
- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до якого працівником поліції визначено рівень небезпеки ОСОБА_1 як середній;
- поясненнями потерпілого ОСОБА_4 та його дружина, свідка ОСОБА_6 наданими в суді першої інстанції 01.06.2021 року, які узгоджуються з їх письмовими поясненнями від 05.03.2021 та 31.05.2021 та є послідовними. 
Окрім цього, відомості про подання будь-яких заяв ОСОБА_1 щодо висловлення погроз працівником поліції в його адресу в матеріалах справи відсутні та вказана обставина жодним даними не підтверджується.
Відсутні в матеріалах справи і будь-які дані на підтвердження наявності у потерпілого психічних розладів або будь-яких інших погіршень стану здоров`я, що позбавили б його можливості надати працівникам поліції та суду достовірні пояснення. 
Доводи апелянта щодо нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , вчинення ОСОБА_4 рецидиву злочину є предметом розгляду кримінального провадження, відомості щодо якого, як про це зазначив апелянт, внесені до ЄРДР за №12020175170000147 від 15.12.2020 за заявою ОСОБА_1 та не є такими, що спростовують наявні в матеріалах справи докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Суддя суду першої інстанції провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.                         Порушень норм матеріального і процесуального права, у тому числі, які могли б вплинути на правильність прийнятого рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.
       Таким чином, рішення суду першої інстанції про притягнення  ОСОБА_1  до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є законним та обгрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 01.06.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського        
апеляційного суду                                                В.М. Герасименко