ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/7231/20	
(суддя Садовий І.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
 розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №280/7231/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
  
                                                             ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 12 жовтня 2020 року звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, згідно з яким, просить:
– визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.06.2019 №  0013321305, № 0013331305, № 0013341305, винесені Головним управлінням ДПС у Запорізькій області;
– визнати протиправними дії відповідача щодо опису в податкову заставу рухомого майна, що належить позивачу на праві власності, згідно з Актом опису майна від 30.01.2020 №59/49-830;
– зобов`язати відповідача виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо встановлення обтяження податковою заставою майна, яке належить на праві власності позивачу, що внесений згідно з Актом опису майна від 30.01.2020 №59/49-830;
– визнати протиправними дії відповідача щодо опису нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності, в податкову заставу згідно з Актом опису майна від 30.01.2020 №46/49-830;
– зобов`язати відповідача виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, записи про обтяження податковою заставою нерухомого майна, яке належить на праві власності позивачу, що внесений згідно з Актом опису майна від 30.01.2020 №46/49-830.            
Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки згідно з пп.164.2.17 п.  164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді, зокрема основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, в той час як у п. 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України законодавець передбачив, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. 
Враховуючи протиправність податкового повідомлення-рішення від 03.06.2019 № 0013331305, як наслідок інші податкові повідомлення-рішення та акти опису майна підлягають скасуванню.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що сторони кредитного договору фактично змінили валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язання з іноземної на вітчизняну. Належних та достатніх доказів зворотного відповідачем не надано.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Запорізькій області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскаржило його до апеляційного суду. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення зміни валюти зобов`язання з іноземної у національну, копія угоди про прощення (анульовання) боргу від 08.02.2016 року цього не передбачає, а це є необхідною умовою для застосування положень підпункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України.
Крім того, акт перевірки та податкові повідомлення-рішення було направлено позивачу листом з повідомленням, яке повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Позивачем не надавалися суду докази проходження ним стаціонарного лікування. 
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зазначає про те, що доказом зміни валюти зобов`язання з іноземної у національну сторонами кредитного договору, є «відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів», де зазначено, що позивачем у 2016 році отримано дохід у сумі 1458122,62 грн вид доходу – анулювання боргу за кредитним договором та текст угоди про припинення зобов`язань від 08.02.2016 року. 
Доказів у спростування цього відповідачем не надано.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що з 14.03.2019 по 27.03.2019 Головним Управлінням ДФС у Запорізькій області на виконання наказу № 533 від 14.02.2019р. (а.с.73) було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань неподання у встановлений законодавством строк податкової декларації та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з доходів фізичних осіб за ознакою доходу “126” у 2016 році.
За результатами перевірки відповідач склав акт від 03.04.2019 №   233/08-01-13-05/ НОМЕР_1 “Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань неподання у встановлений законодавством строк податкової декларації та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з доходів фізичних осіб за ознакою доходу “ 126” у 2016 році” (далі – акт перевірки (а.с. 14-15).
Перевіркою встановлено порушення позивачем:
- абз. “д” пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 ПК України, в результаті донараховано військового збору за 2016 рік у сумі 21861, 50 грн.;
- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп.179.1, пп.179.7 ст. 179 ПК України, а саме – не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік;
- абз. “д” пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 262338,05 грн. 
Відповідачем 15.02.2019 був складений та направлений позивачу лист № 2541/14/08-01-13-05-05 “Про запрошення на підписання акту (довідки) документальної позапланової невиїзної перевірки”, яким остання запрошувалась 03.04.2019 на 16 год. 30 хв. за адресою: м.   Запоріжжя, вул. Брюлова, буд. 4. Це поштове відправлення не було отримано позивачем, та повернулось відправнику з позначкою “за закінченням терміну зберігання” (а.с.75-76). 
Головне управління ДФС у Запорізькій області 04.04.2020 надіслало на поштову адресу позивача засобами поштового зв`язку акт перевірки, однак він також був повернутий відправнику з позначкою “за закінченням встановленого строку зберігання” (а.с.19).
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Запорізькій області 03.06.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме: 
1) форми “ПС” №   0013321305, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 170,00 грн. за платежем “Податок на доходи фізичних осіб” (а.с.16); 
2) форми “Р” № 0013331305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 327922,56 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями – на суму 262338,05 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 65584,51 грн. (а.с.17); 
3) форми “Р” № 0013341305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування” на суму 27326,88 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями – на суму 21861,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 5465,38 грн. (а.с.18).
Оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлялись Головним управлінням ДФС у Запорізькій області на поштову адресу позивача засобами поштового зв`язку, однак поштове відправлення було повернуто відправнику 03.07.2019 року з позначкою “за закінченням терміну зберігання” (а.с.20).
Крім того, оскільки станом на 20.08.2019 за даними інтегрованих карток АІС “Податковий блок” за позивачем обліковувався податковий борг на загальну суму 438577,00 грн., контролюючий орган з метою забезпечення виконання позивачем як платником податків своїх обов`язків, визначених п. 88.1 ст. 88 ПК України, прийняв рішення від 29.01.2020 № 55 про опис майна позивача у податкову заставу та склав акти опису майна, а саме:
1) акт від 30.01.2020 № 46/49-830, яким була описана у податкову заставу належна позивачу на праві власності квартира загальною площею 94,53 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 608524223101 (а.с.23);
2) акт від 30.01.2020 № 59/49-830, яким був описаний у податкову заставу належний позивачу на праві власності транспортний засіб TOYOTA AVENSIS, державний знак НОМЕР_2 , рік випуску: 2004 рік, колір: синій (а.с.24).
Рішення від 29.01.2020 № 55 про опис майна позивача у податкову заставу, а також акти опису майна від 30.01.2020 № 46/49-830 та від 30.01.2020 № 59/49-830 направлялись відповідачем на поштову адресу позивача засобами поштового зв`язку, що підтверджується супровідним листом від 10.02.2020 № 2616/14/08-01-49-08 (а.с.21), однак поштове відправлення було повернуто відправнику в березні 2020 з позначкою “за закінченням терміну зберігання” (а.с.22).
Листом від 02.10.2020 № 23542/14/08-01-07-15-09 “Про розгляд запиту” відповідач надав представнику позивача – адвокату Колеснік О.Г. копії таких документів: акта перевірки; податкових повідомлень-рішень від 03.06.2019 №   0013321305, №   0013331305, № 0013341305 прийнятих відповідачем; листа про направлення рішення про опис майна у податкову заставу від 29.01.2020 № 55, актів опису майна від 30.01.2020 № 46/49-830 та від 30.01.2020 № 59/49-830; рішення про опис майна у податкову заставу від 29.01.2020 № 55; актів опису майна від 30.01.2020 № 46/49-830 та від 30.01.2020 № 59/49-830; рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.25-26).   
Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідачем прийнято протиправно, оскільки відповідачем не доведено зворотнього твердженням позивача щодо наявності обставин зміни сторонами кредитного договору валюти зобов`язання та валюти виконання зобов`язання з іноземної на вітчизняну.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.
Основним питанням, яке потребує вирішення у цій справі, є правомірність віднесення контролюючим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу як додаткового блага на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області щодо сплати позивачем військового збору, обрахованого з такої суми, та зобов`язання позичальника відобразити анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу шляхом подачі податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із нарахуванням фіскальними органами оподатковуваного доходу позивача як об`єкту оподаткування військовим збором. 
Похідними також є вимоги позивача щодо визнання протиправними дії відповідача щодо опису в податкову заставу рухомого та нерухомого майна та зобов`язання відповідача виключити відповідні записи з Державних реєстрів обтяжень.
Згідно з п. п. 14.1.47 п. 14.1. ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.
Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.
В силу абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України  доповнений пунктом 8 на підставі  Закону України "Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань". 
Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції. 
Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України. 
Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17         пункту         164.2         статті         164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, предбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.
Аналогічний правовий висновок Верховного Суду (щодо пріоритету норм пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України над нормами абзацу «д» підпункту    164.2.17  пункту 164.2 статті  164 ПК України) викладено у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи 08.05.2007 між позивачем та ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” був укладений Кредитний договір № 014/17-41/1190-38, за умовами якого банківська установа надала позивачу кредит на загальну суму 122008,00 доларів США (далі - $).
З метою зменшення фінансового навантаження на позивача як позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, у зв`язку з достроковим погашенням позивачем частини кредитної заборгованості позивач та ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” уклали Договір від 08.02.2016 № б/н про припинення зобов`язань за кредитним договором № 014/17-41/1190-38 від 08.05.2007 (далі – Договір від 08.02.2016 № б/н (а.с.29-33).
В п. 1 Договору від 08.02.2016 № б/н сторони визнали і підтвердили, що розмір непогашеної позивачем заборгованості за Кредитним договором станом на 08.02.2016 становить 56849,65 $ та пені 792743,01 грн., що складає еквівалент 2265887,65 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору, в тому числі:
–   сума основного боргу (неповернутого кредиту) – 56269,94 $, що складає еквівалент 1458122,62 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору;
–   проценти, нараховані за користування кредитом – 579,71 $, що складає еквівалент 15022,02 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору;
– розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитним договором – 792743,01 грн.
Відповідно до п. 2 Договору від 08.02.2016 № б/н у зв`язку з виконанням позивачем як позичальником умов ПАТ “Райффайзен Банк Аваль”, сторони домовились, що з 08.02.2016 боргові зобов`язання за Кредитним договором припиняються внаслідок звільнення ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” позивача від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а Кредитний договір вважається розірваним.
Згідно з положеннями п. 5 Договору від 08.02.2016 № б/н з підписанням цього Договору позивач вважається повідомленим відповідно до абзацу “д” пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в п.1 Договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позивача, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено) (а.с.30).
Позивачу як позичальнику також було повідомлено, що про анулювання (прощення) його основного боргу ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” буде повідомлено органам Державної фіскальної служби шляхом включення суми анульованого (прощеного) основного боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позивача, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено). При цьому, на позивача відповідно до ПК України покладається обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) основного боргу у річній декларації. Сплата податків, пов`язаних із виконанням цього Договору, здійснюється відповідно до податкового законодавства і не впливає на цивільно-правові відносини сторін за цим Договором.
За змістом п.п. 10-11 Договору від 08.02.2016 № б/н він укладений у двох оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін, та вступає в силу з 08.02.2016 після цього підписання сторонами і скріплення печаткою ПАТ “Райффайзен Банк Аваль”. Даний договір є невід`ємною частиною Кредитного договору (а.с.32).
Отже враховуючи зазначене та надаючи оцінку спірним правовідносинам суд першої інстанції виходив із того, що від самого початку предметом Кредитного договору від 08.05.2007 № 014/17-41/1190-38 було надання позивачу банківською установою фінансового кредиту в іноземній валюті у розмірі 122008,00 $. Однак, укладаючи Договір від 08.02.2016 №   б/н про припинення зобов`язань за Кредитним договором від 08.05.2007 № 014/17-41/1190-38, сторони визнали та підтвердили, що станом на 08.02.2016 розмір непогашеної позивачем заборгованості становить 56849,65 $ та пені 792743,01 грн., що складає еквівалент 2265887,65 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору (а.с.29). 
З огляду на викладене, а також виходячи з того, що за інформацією відділу Державного реєстру ДФС України (“Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів”) позивач отримала дохід як додаткове благо у розмірі 1458122,62 грн. (без будь-якої згадки про еквівалент в іноземній валюти), суд презюмує, що сторони фактично змінили валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язання з іноземної на вітчизняну.
Належних та достатніх доказів зворотнього відповідачем не надано.
Із зазначеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з Договором від 08.02.2016 №   б/н про припинення зобов`язань за кредитним договором від 08.05.2007 № 014/17-41/1190-38, сторони цього договору дійсно визнали та підтвердили, що станом на 08.02.2016 розмір непогашеної позивачем заборгованості становить 56849,65 $ та пені 792743,01 грн., що складає еквівалент 2265887,65 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору. При цьому сума основного боргу (неповернутого кредиту)  (непогашеної заборгованості) складає саме 56849,65 $  (а.с.29-32). Водночас текст цього договору не містить згоди сторін на зміну умов кредитного договору щодо зміни суми основного боргу (неповернутого кредиту)  (непогашеної заборгованості) яка складає 56849,65 $ на суму розраховану у гривні. Зазначення про те, що розмір непогашеної позивачем заборгованості становить 56849,65 $ та пені 792743,01 грн., що складає еквівалент 2265887,65 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору, не свідчить про зміну сторонами умов кредитного договору, а саме предмета цього договору.
Крім того до правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином банк-кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку.
Водночас, звертаючись з позовом до суду позивач не посилається на наявність інших договорів укладених між нею та банком про зміну валюти зобов`язання, в матеріалах справи такі договора відсутні.
Щодо наявності інформації відділу Державного реєстру ДФС України (“Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів”) згідно з якою «позивач отримала дохід як додаткове благо у розмірі 1458122,62 грн. (без будь-якої згадки про еквівалент в іноземній валюти)», колегія суддів зазначає, що контролюючий орган не є стороною договору від 08.02.2016 №   б/н про припинення зобов`язань за кредитним договором від 08.05.2007 № 014/17-41/1190-38, а отже не може змінити його умови.
Отже, висновки позивача та погодившегося з нею суду першої інстанції про те, що сторони кредитного договору фактично змінили валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язання з іноземної на вітчизняну є помилковими та такими, що не ґрунтуються на обставинах справи.
Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач правильно встановив наявність обов`язку у позивача щодо сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 327922,56 грн. відповідно до абзацу “д” пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, та наявності у контролюючого органу правових підстави для нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 27 326,88 грн. та штрафних санкцій у сумі 170,00 грн. за платежем “Податок на доходи фізичних осіб”.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач вніс до Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження податковою заставою майна платника податків згідно з актом опису майна від 30.01.2020 №59/49-830 на підставі рішення про опис майна у податкову заставу від 29.01.2020 № 55. Аналогічний запис, але щодо належного позивачу нерухомого майна, був внесений відповідачем згідно з актом опису майна від 30.01.2020 №46/49-830, міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Відповідно до п. 88.1 ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. 
Отже, наявність у платника податків податкового боргу дає правові підстави для виникнення у контролюючого органу права податкової застави.
З огляду на викладене, та враховуючи те, що позивач був обізнаний про необхідність виконання податкового зобов`язання та сплати грошових зобов`язань при підписанні зазначеного договору від 08.02.2016 №   б/н, відсутності підстав для припинення податкового обов`язку, направлення відповідачем на адресу позивача копій оскаржених рішень та відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України наявності підстав вважати їх врученими позивачу, відповідач приймаючи оскаржені рішення та як наслідок вчиняючи оскаржені дії щодо опису в податкову заставу рухомого і нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності діяв з дотриманням приписів ст.2 КАС України, оскаржені податкові повідомлення-рішення прийнято, а дії вчинено відповідачем обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, розсудливо, а отже вони є правомірними та скасуванню не підлягають. 
         Таким чином, підстави для задоволення позовних вимого щодо визнання протиправними дії відповідача щодо: опису в податкову заставу рухомого майна, що належить позивачу на праві власності, згідно з актом опису майна від 30.01.2020 №59/49-830 та як наслідок зобов`язання відповідача виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо встановлення обтяження податковою заставою майна, яке належить на праві власності позивачу, що внесений згідно з актом опису майна від 30.01.2020 №59/49-830; опису нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності, в податкову заставу згідно з актом опису майна від 30.01.2020 №46/49-830 та зобов`язання відповідача виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, записи про обтяження податковою заставою нерухомого майна, яке належить на праві власності позивачу, що внесений згідно з актом опису майна від 30.01.2020 №46/49-830 - відсутні.
З урахуванням приписів ст.2 КАС України колегія суддів оцінивши докази, які наявні у справі, в їх сукупності дійшла висновку, що оскаржені податкові повідомлення-рішення та дії прийнято та вчинено відповідачем обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, розсудливо, а отже вони є правомірними та скасуванню не підлягають, а отже підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначений обов`язок відповідач виконав. 
З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови якою у задоволені позов слід відмовити повністю.
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктами 2, 4 статті 317,  статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                              
                                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області  задовольнити. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №280/7231/20 скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволені позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 08 квітня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко