КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Справа №757/10816/19-ц                               Головуючий у 1 інстанції: Матвійчук Г.О.
Провадження №22-ц/824/2789/2021            Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
20 травня  2021 року                                                                        м. Київ
 
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                             Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою адвоката Писаренка Андрія Миколайовича представника ОСОБА_1   на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року в справі за позовною заявою адвоката  Писаренка Андрія Миколайовича представника ОСОБА_1   до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання правочину недійсним, скасування рішення,-
ВСТАНОВИЛА
 
У березні 2019 року адвокат Писаренко А.М. представник ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ПАТ «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора - ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання правочину недійсним, скасування рішення.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків заяви.
15 травня 2019 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора - ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання правочину недійсним, скасування рішення визнано неподаною та повернуто позивачу.
Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року про повернення позовної заяви скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора - ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання правочину недійсним, скасування рішення направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху в зв`язку з її невідповідністю вимогам закону, а саме: в порушення вимог п. п. 2, 7, 8, ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить: реєстраційного номеру облікової картки платника податків або номеру і серії паспорта позивача, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін; відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора - ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання правочину недійсним, скасування рішення визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, адвокат Писаренко А.М. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що залишаючи без руху позовну заяву суд першої інстанції здійснив надмірний формалізм, чим обмежив право позивача на доступ до правосуддя.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Перший український міжнародний банк» адвокат Васильчиков І.В. просить суд відмовити у її задоволенні, вважає оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи у березні 2019 року адвокат Писаренко А.М. представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора - ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання правочину недійсним, скасування рішення.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків заяви.
15 травня 2019 року ухвалою Печерського районного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора - ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання правочину недійсним, скасування рішення визнано неподаною та повернуто позивачу.
Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року про повернення позовної заяви скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора - ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання правочину недійсним, скасування рішення направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам закону, а саме: в порушення вимог п.п.2, 7, 8, ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить: реєстраційного номеру облікової картки платника податків або номеру і серії паспорта позивача, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін; відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
09 січня 2020 року адвокатом Писаренком А.М. представником ОСОБА_1 направлено до суду клопотання, в якому на виконання вимог ухвали суду про залишення без руху позовної заяви направлено позовну заяву з доданими матеріалами, ордер адвоката для підтвердження повноважень представника позивача, квитанцію про оплату судового збору, а також копії позовної заяви з доданими матеріалами для учасників справи.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора - ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання правочину недійсним, скасування рішення визнано неподаною та повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не усунуто недоліків визначених ухвалою суду від 11 листопада 2019 року, а також на думку суду наданий адвокатом Писаренком А.М. ордер серії КС №370105 від 08 січня 2020 року не містить повного обсягу інформації щодо кола його повноважень.
Колегія суддів вважає такі висновки суду необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).
Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).
Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Так, у ст. 175 ЦПК України визначені вимоги до позовної заяви.
Позовна заява має містити зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти (п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК УКраїни).
Відповідно до п.7 ч.3 ст.175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви у тому випадку, якщо такі дії здійснювались позивачем.
Згідно з п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.
Тому повернення позивачу позовної заяви з підстав, викладених в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року, є необґрунтованим.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
 
ПОСТАНОВИЛА
 
Апеляційну скаргу Писаренка Андрія Миколайовича представника ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                       Т.О. Невідома
 
                                                                                                А.А. Пікуль