П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року
м. Рівне

Справа № 571/384/20
Провадження № 22-ц/4815/620/21

Головуючий у Рокитнівському районному суді
Рівненської області: суддя Комзюк А.Ф.
Рішення суду першої інстанції ухвалено 22 лютого 2021 року 
в смт. Рокитне Рівненської області
(фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.,
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, 
в с т а н о в и в : 
       У березні 2020 року в суд звернувся представник ОСОБА_2 - адвокат Тележинський О.С. з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. Мотивуючи свої вимоги, покликався на виданий Рокитнівським районним судом Рівненської області 16 січня 2020 року судовий наказ, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Так, на час пред`явлення позову визначена сума, виходячи з середньомісячного заробітної плати по регіону, становить 1 900 гривень. Однак сімейний стан позивача за цей час значно погіршився, змінився і матеріальний стан, оскільки позивач ніде не працевлаштований, проживає разом з батьками в багатодітній сім`ї. 
       З викладених міркувань просив змінити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 згідно з судовим наказом, виданим Рокитнівським районним суду Рівненської області 16 січня 2020 року, на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, зменшивши аліменти та визначивши їх в твердій грошовій сумі, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
       У поданому відзиві ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні позову. На її переконання, спосіб стягнення аліментів змінюється виключно за позовом одержувача аліментів. Крім того, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спонукали до зменшення визначеного судовим рішенням розміру аліментів в розумінні сімейного законодавства. 
       Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2021 року позов задоволено. 
Змінено розмір аліментів, що стягуються з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі судового наказу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року в справі №571/17/20.
Стягнуто  з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини:   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень.
       На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права. 
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що суд попередньої інстанції залишив поза увагою те, що предметом спору охоплювалось питання не тільки зменшення розміру аліментів, а й фактично зміни способу стягнення аліментів, що надає процесуальну підставу для відмови у задоволенні позову. Так, на переконання заявника, платник відповідно до останніх змін в чинному законодавстві не вправі обирати спосіб стягнення аліментів, оскільки таке право належить виключно одержувачу аліментів з яким проживає дитина. Стверджувала, що суд мав визначити або меншу частку з раніше призначеної частки або відмовити у задоволені позову. Крім того, саме твердження, як 50 % від прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, є лише уточнюючою фразою в рішеннях суду мінімального порогу призначених аліментів в конкретно обраному способі, тобто в частці або в твердій грошовій сумі та не може існувати, як самостійний спосіб. Не могли спонукати до задоволення позову й надані позивачем докази, а саме довідка про склад сім`ї та відсутність офіційного працевлаштування із трудової книжки, адже надані документи не доводять погіршення матеріального станку позивача. Відповідач посилалась на те, що ОСОБА_2 є працездатним, працює неофіційно, та отримує дохід. Також обставини, на які останній покликався, не є новими, тобто такими, що з`явились після винесення судового наказу, адже відповідач згідно з довідкою з вказаними членами родини по місцю проживання він мешкає з 18 років.
       На наведених підставах просила оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
       Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач 20 червня 2016 року зареєстрували шлюб у Березівській сільській раді Рокитнівського району Рівненської області (а.с. 6). 
       Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).
             Судовим наказом Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року стягнуто з   ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).
       Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу задоволення своїх вимог, покликався на зміни свого сімейного життя та матеріального стану, які полягали в тому, що він ніде не працевлаштований, проживає разом з батьками в багатодітній сім`ї.
       Згідно з довідками, виданими головою Блажівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області №1181 та №1182 від 11 лютого 2020 року ОСОБА_2 проживає з матір`ю та батьком. Крім нього, в будинку проживають два брати, дві сестри та племінниця. Останній не працює з дня повноліття, трудової книжки не має (а.с. 8,9).
Між тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ було внесено зміни у Сімейний кодекс України.
       Відповідно до абз. другого ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
       Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. 
       Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
       Тому, як правильно про це зазначає відповідач, суд попередньої інстанції дійшов до хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
       Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Так, Верховний Суд у постанові 18 вересня 2019 року в цивільній справі №755/14073/16-ц підтвердив, що положеннями Сімейного кодексу України передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення, тобто зменшення або збільшення розміру аліментів, однак позивачем цих вимог заявлено не було, а суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог, тому зменшити розмір аліментів у спосіб інший, ніж просить позивач, неможливо. 
       Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Поготів, відсутність офіційного працевлаштування не є підставою для зменшення визначеного судом попередньої інстанції розміру аліментів, який відповідає інтересам та потребам дітей і є необхідним для забезпечення належних умов для їхнього фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
       Матеріали справи не містять жодних даних про те, в якому саме матеріальному становищі знаходився позивач на час прийняття судового наказу про стягнення аліментів, що унеможливлює встановлення факту погіршення майнового стану в порівнянні з тим, який існує натепер.
       Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до п.п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2021 року скасувати. 
Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий :                                                                  С.В. Хилевич

Судді:                                                                                С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук