ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" червня 2021 р.           Справа№ 910/17139/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Кропивної Л.В. 

при секретарі судового засідання Підтикан К.Г.,
за участю представників:
від позивача - Ільяшов Б.М., ордер серії КВ 177713 від 12.05.2021;
від відповідача - Кошалковська Н.В., ордер серії КС 743938 від 31.05.2021,
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/17139/20 (суддя Бойко Р.В., повний текст складено - 26.01.2021) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Альфара» до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу»  про стягнення 316  302,06 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфара» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» про стягнення 316 302,06 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 98 235,17 грн., інфляційних втрат у розмірі 127 601,34 грн. та 3% річних у розмірі 90 465,55 грн., нарахованих за прострочення у період з 01.02.2019 по 31.07.2020 грошових зобов`язань, наявність яких підтверджена рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 у справі №910/17979/19.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/17139/20 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Альфара» задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Альфара» пеню у розмірі 98  235,17 грн., 3% річних у розмірі 90  465,55 грн., інфляційні втрати у розмірі 98  728,34 грн., судовий збір у розмірі 4  311,44 грн. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення зобов`язання, що є підставою для застосування до нього встановленої законом або договором відповідальності. При цьому, суд вказав, що правомірним є нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість з оплати послуг, вартість яких зафіксована у відповідному акті, а не загальну суму заборгованості, яка вказана у акті звірки взаєморозрахунків, що викладений у змісті відповідних актів виконаних робіт (наданих послуг). Тому, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, з урахуванням визначених судом сум заборгованості, дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань, та дат, до яких є правомірним нарахування пені у відповідності до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, з урахуванням імперативних приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 98 235,17 грн. Також, суд визнав обґрунтованою вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 90 465,55 грн. В свою чергу, за перерахунком суду заявлені до стягнення інфляційні втрати підлягають частковому задоволенню з присудженням до стягнення з відповідача 98 728,34 грн. Крім того, зважаючи на наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та доведеність неспівмірності заявлених позивачем адвокатських витрат, суд з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, дійшов висновку про покладення на відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10  000 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована наступними доводами:
- позивачем невірно визначено період виникнення грошового зобов`язання та суми заборгованості за відповідний період;
- суд задовольняючи вимогу про стягнення пені, не звернув увагу на те, що позивач звернувся із позовом до суду 03.11.2020, але нарахування пені здійснив з 01.11.2019, тобто з пропуском позовної давності на кілька днів;
- інфляційні втрати нараховано з порушенням умов визначених п.п. 6.12, 7.4 договору, без дотримання претензійного порядку вирішення спору;
- суд не врахував часткових оплат заборгованості, здійснених відповідачем під час розгляду справи №910/17979/19, що призвело до збільшення суми 3% річних, інфляційних втрат та пені.
Також апелянт не згоден з покладенням на нього витрат на правничу допомогу, оскільки: зі змісту договору про надання правової допомоги не вбачається, що представництво інтересів позивача здійснювалось саме по справі №910/17139/20; у договорі відсутній розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару; відсутня додаткова угода до договору, якою мало бути визначено обсяг правової допомоги; з наданого платіжного доручення не вбачається, що представництво інтересів стосується справи №910/17139/20; відсутній акт, передбачений п. 6.1 договору; розмір адвокатських витрат є значно завищеним; витрачений час на надання послуг не підтверджений належними доказами; дана категорія справ не є складною, а розмір понесених витрат не пропорційний до предмета спору.
Представник апелянта  - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.
У судовому засіданні представник    позивача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Враховуючи надані учасниками справи пояснення, апеляційна скарга  розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.    Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між товариством з обмеженою відповідальністю «Альфара» (експедитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» (клієнт) 04.10.2018 було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування №1003/2, за умовами п.п. 2.1, 2.2 якого, клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта виконати доручення щодо здійснення транспортно-експедиційного обслуговування внутрішніх, експортно-імпортних та транзитних вантажів клієнта залізничним, а також іншими видами транспорту (автомобільним, морським, авіа) по території України, країн СНД та інших держав (далі за текстом договору - послуги). Клієнт зобов`язується прийняти та оплачувати виконання доручення в сумі, узгодженій сторонами в заявці на перевезення (далі за текстом договору - заявка). В суму доручення включено витрати експедитора на виконання доручення клієнта, а також його винагороду.
Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 та підпунктом 3.2.6 п. 3.2 договору передбачено, що на підставі заявки на перевезення вантажу, направленого клієнтом факсимільним зв`язком або електронною поштою, експедитор має узгодити з клієнтом маршрут, умови перевезення вантажу та розмір плати за виконання доручення, а клієнт зобов`язується своєчасно здійснювати оплату згідно умов договору, а також відшкодовувати додаткові витрати, понесені експедитором у зв`язку з виконанням даного договору: платежі та збори, невраховані при узгодженні вартості перевезення, пов`язаних із транспортно-експедиційним обслуговуванням та необхідність яких виникла на шляху проходження вантажу; додаткові витрати, які виникли в результаті оголошення цінності вантажу; витрати, пов`язані з перевіркою вантажів митними та іншими контролюючими органами, нараховані залізницею.
У відповідності до п. 3.3.26 договору протягом 10 робочих днів з дати отримання від експедитора акту надання послуг та звіту до нього клієнт зобов`язується їх розглянути, підписати та один примірник підписаного акту надання послуг та звіту до нього разом з оригіналом заявки повернути експедитору. У разі наявності зауважень, підписати відповідний акт надання послуг та звіт до нього із зауваженнями і повернути їх експедитору у вказаний строк разом з оригіналом заявки. У разі відсутності письмових зауважень клієнта до акту надання послуг та/або звіту до нього після закінчення 10 робочих днів з дати отримання ним відповідного акту надання послуг та звіту до нього акт надання послуг та/або звіт до нього вважаються прийнятими клієнтом, а послуги обумовлені в них наданими експедитором в повному обсязі, належним чином відповідно до вимог клієнта та підлягають сплаті клієнтом експедитору. Якщо клієнт відмовляється підписати акт надання послуг та/або звіту до нього, не надаючи при цьому експедитору мотивованих зауважень в письмовому вигляді, акт надання послуг та звіт до нього, підписані експедитором в односторонньому порядку є підставою для сплати клієнтом наданих йому послуг у повному обсязі, а також підтвердженням того, що обумовлені у акті надання послуг та звіті до нього послуги надані експедитором клієнту належним чином відповідно до його вимог.
Клієнт здійснює 100% попередню оплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 5 календарних днів, але не пізніше дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на навантажений рейс/дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на підсил вагону (за наявності підсилу). Сторони домовилися вважати, що рахунок визнається належним чином пред`явленим до оплати з моменту його відправлення експедитором клієнту по електронній пошті або засобами факсимільного зв`язку. Після фактичного надання послуг, клієнт не має права посилатися на неотримання рахунку від експедитора, як на підставу для відмови від погашення виниклої заборгованості. Загальна сума договору визначається як загальна вартість послуг, наданих клієнту, згідно актів виконаних робіт. Датою надання послуг за цим договором є дата складання акту надання послуг. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок експедитора (п.п. 4.1, 4.4, 4.5, 4.9 договору).
Згідно п. 4.7 договору у разі виникнення у експедитора додаткових витрат, оплати неустойок або здійснення інших платежів в інтересах клієнта та/або з вини клієнта і пов`язаних з виконанням цього договору, в тому числі у разі перевищення об`єму фактично організованого перевезення, запланованого і оплаченого клієнтом, експедитор пред`являє до оплати клієнтові факсом або електронною поштою рахунок, що підлягає оплаті клієнтом протягом 3 банківських днів з моменту його пред`явлення до оплати.
Пунктом 6.2 договору передбачено, що сторона, яка порушила свої зобов`язання та отримала претензію, зобов`язана розглянути її та надати відповідь по суті (підтримати згоду на повне або часткове її задоволення чи повідомити про повну або часткову відмову в її задоволенні) не пізніше 30 днів з дати отримання претензії.
У пункті 6.12 договору сторонами погоджено, що у разі порушення строків оплати послуг, що надаються експедитором клієнту за цим договором (в тому числі відшкодування витрат, понесених експедитором в інтересах клієнта), клієнт сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених в строк послуг, передбачених цим договором, за кожен день прострочення платежу. Обов`язок сплати пені наступає у клієнта у випадку надсилання йому експедитором відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування пені є правом експедитора. 
Строк дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2018. За відсутності до спливу строку дії цього договору пропозицій сторін щодо розірвання цього договору, він вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік (12 місяців). Кожна із сторін має право розірвати цей договір в односторонньому порядку шляхом направлення іншій стороні повідомлення про розірвання за 30 календарних днів із зазначенням причин розірвання. Цей договір може бути припинений/розірваний тільки по завершенні всіх взаєморозрахунків, пов`язаних із його виконанням (п. 11.1 договору).
Як вказує позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за укладеним договором в частині оплати наданих послуг, товариство з обмеженою відповідальністю «Альфара» зверталось до суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» заборгованості у розмірі 2  186  940,44 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 у справі №910/17979/19, яке набрало законної сили, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Альфара» задоволено повністю та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» на користь позивача борг у розмірі 2 186 940,44 грн. та судовий збір у розмірі 32 804,11 грн.
Позивач зазначає, що при поданні позову у справі №910/17979/19 про стягнення суми основного боргу, ним будь-яких додаткових нарахувань не заявлялось.
Разом з тим, посилаючись на порушення відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач скориставшись своїм правом на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення зобов`язання, звернувся до суду з даним позовом.
Судом першої інстанції позов задоволено частково.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду,    з огляду на наступне.
Пунктом 1 ч. 2  ст. 11 Цивільного кодексу України  встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (абз. 1 ч. 1 ст. 929 ЦК України).
Частиною 3 цієї ж статті визначено, що умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.
Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (ч. 1 ст. 931 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 у справі №910/17979/19, яке набрало законної сили, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Альфара» задоволено повністю та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» на користь позивача борг у розмірі 2 186 940,44 грн. та судовий збір у розмірі 32 804,11 грн.
В межах розгляду справи №910/17979/19 суд встановив, що позивачем надано транспортно-експедиційні послуги належним чином та в повному обсязі, строк виконання зобов`язання відповідача з оплати послуг є таким, що настав, однак відповідач за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим було стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» заборгованість у судовому порядку, яка складалась із боргу з оплати послуг наданих згідно актів виконання робіт (наданих послуг) №29 від 31.01.2019 на суму 613 002,18 грн., №30 від 31.01.2019 на суму 834 184,08 грн., №62 від 28.02.2019 на суму 446 204,91 грн., №105 від 31.03.2019 на суму 225 556,39 грн., №152 від 30.04.2019 на суму 79 662,20 грн., №180 від 31.05.2019 на суму 99 236,43 грн., №231 від 30.06.2019 на суму 65 367,11 грн., №253 від 31.07.2019 на суму 166 197,90 грн., №296 від 31.08.2019 на суму 134 457,34 грн.
Згідно ч. 4  ст. 75 Господарського процесуального кодексу України  обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як роз`яснено п. 2.6  Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.
Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Таким чином, рішення у справі №910/17979/19 не може бути поставлено під сумнів, а встановлені ним обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.
Отже, в межах справи №910/17979/19 суд встановив, що відповідач в обумовлений договором строк не виконав зобов`язання з оплати наданих послуг, що стало підставою для задоволення позову та стягнення боргу у розмірі 2 186 940,44 грн.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до пункту 4.7 договору у разі виникнення у експедитора додаткових витрат, оплати неустойок або здійснення інших платежів в інтересах клієнта та/або з вини клієнта і пов`язаних з виконанням цього договору, в тому числі у разі перевищення об`єму фактично організованого перевезення, запланованого і оплаченого клієнтом, експедитор пред`являє до оплати клієнтові факсом або електронною поштою рахунок, що підлягає оплаті клієнтом протягом 3 банківських днів з моменту його пред`явлення до оплати.
Виходячи з положень п. 4.7 договору відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги за актами №29 від 31.01.2019 та №30 від 31.01.2019 до 05.02.2019 включно, за актом №62 від 28.02.2019 - до 05.03.2019 включно, за актом №105 від 31.03.2019 - до 03.04.2019 включно, за актом №152 від 30.04.2019 - 06.05.2019 включно, за актом №180 від 31.05.2019 - до 05.06.2019 включно, за актом №231 від 30.06.2019 - до 03.07.2019 включно, за актом №253 від 31.07.2019 - до 05.08.2019 включно, за актом №296 від 31.08.2019 - до 04.09.2019 включно, про що вірно вказав суд першої інстанції.
З огляду на порушення контрагентом взятих на себе договірних зобов`язань, позивачем за прострочення оплати послуг нараховано відповідачу 98 235,17 грн. пені, 127 601,34 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 90 465,55 грн.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
У п. 6.12 договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати послуг, що надаються експедитором клієнту за цим договором (в тому числі відшкодування витрат, понесених експедитором в інтересах клієнта), клієнт сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених в строк послуг, передбачених цим договором, за кожен день прострочення платежу.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи порушення відповідачем строків оплати наданих послуг за договором, суд першої інстанції здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням визначених судом сум заборгованості, дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань, та дат, до яких є правомірним нарахування пені у відповідності до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не виходячи за межі заявлених вимог, дійшов правомірного висновку про обґрунтованість вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Альфара» про стягнення пені у розмірі 98 235,17 грн.
Крім того, з урахуванням визначених судом сум заборгованості, дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань, та визначеної позивачем дати, до якої нараховуються 3% річних - 31.07.2020, а також дат та сум частково погашеної відповідачем заборгованості, місцевим судом обґрунтовано присуджено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 90 465,55 грн.
Разом з тим, за перерахунком місцевого суду, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 98 728,34 грн., оскільки позивач здійснив розрахунок без врахування дефляції, яка мала місце у червні, липні, серпні, грудні 2019 року та лютому, липні 2020 року.
Таким чином, з огляду на допущене відповідачем прострочення виконання грошового зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 98 235,17 грн. пені, 90 465,55 грн. 3% річних та 98 728,34 грн. інфляційних втрат.
Апелянт посилаючись на положення п. 4.1 договору, вважає, що позивачем невірно визначено період виникнення грошового зобов`язання та суми заборгованості за відповідний період.
Проте, відхиляючи наведені доводи відповідача, суд першої інстанції вказав про неможливість застосування до спірних правовідносин п. 4.1 договору, оскільки зі змісту наданих позивачем актів вбачається, що у відповідача була наявна заборгованість з оплати послуг, наданих у попередній період.
Крім того, за твердженнями апелянта, суд задовольняючи вимогу про стягнення пені, не звернув увагу на те, що позивач звернувся із позовом до суду 03.11.2020, але нарахування пені здійснив з 01.11.2019, тобто з пропуском позовної давності на кілька днів.
Тобто, фактично скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що ним заявлялося про сплив позовної давності.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із наведеним твердженням апелянта (щодо заявлення відповідачем про сплив строку позовної давності у суді першої інстанції), з огляду на нижчевикладене.
Частиною третьою  статті 267 Цивільного кодексу України  передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.
Законом  не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов`язково має бути зазначене в протоколі судового засідання; господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).
Так, у відзиві відповідача на позовну заяву (т. 1, а.с. 67 - 73) зазначено:    «Що стосується періоду нарахування пені та взагалі правомірності нарахування, то позивач здійснює його з порушенням, позовна заява датована 30 жовтня 2020 року, періодом нарахування пені вказує з 01.11.2019 року по 29.02.2020 року, але згідно трекінгу відстеження Укрпошти за номером 0104229746065 звернувся до суду з позовом 03.11.2020 року. Також позивач порушив умови п. 6.12 договору, чим взагалі позбавлений права звертатись з даною вимогою до суду.».
З наведеного вбачається, що відповідачем не було заявлено у відзиві про сплив позовної давності.
Вказане посилання відповідача не можна розцінювати як заяву про сплив строку позовної давності.
Отже, відповідачем не було зроблено в суді першої інстанції заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а в суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції.
Про відповідну неможливість зробити вказану заяву в суді першої інстанції апелянтом не зазначено, обставин, що об`єктивно не залежали від нього та перешкоджали поданню такої заяви, не наведено.    
Також колегією суддів відхиляються доводи апелянта про неврахування судом часткових оплат заборгованості, здійснених відповідачем під час розгляду справи №910/17979/19, оскільки як свідчить зміст оскаржуваного у даній справі рішення, суд здійснював перерахунок сум 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням дат та сум частково погашеної відповідачем заборгованості.
В той же час, при визначенні розміру пені судом не було враховано часткових оплат, однак, згідно перерахунку апеляційного суду, за вирахуванням сум проведених платежів, в межах заявленого позивачем періоду, отриманий розмір пені є більшим, аніж сума вказана у розрахунку позивача.
Натомість, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог та визначеного позивачем періоду нарахування пені, судом правомірно стягнуто з відповідача 98 235,17 грн. пені.
Окрім цього, за доводами апелянта, інфляційні втрати нараховано з порушенням умов визначених п.п. 6.12, 7.4 договору, без дотримання претензійного порядку вирішення спору.
Утім, колегія суддів зауважує, що положення пункту 6.12 договору стосується порядку застосування до клієнта відповідальності у вигляді пені, а не інфляційних втрат.
В будь-якому випадку, встановлений договором строк оплати пені, який пов`язується з датою пред`явлення рахунку та/або вимоги (у даному випадку вимога заявлена шляхом подання даного позову) жодним чином не може та не змінює визначеної ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України дати, з якої починається перебіг строку нарахування пені, - день, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.
При цьому, згідно з  рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002  (справа №1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Крім цього, судом обґрунтовано покладено на товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу»  витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., з огляду на наступне.
Відповідно до  статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно  статті 131-2 Конституції України  для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України  передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Між товариством з обмеженою відповідальністю «Альфара» (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Ліга Права» (виконавець) 29.05.2019 було укладено договір про надання правничої допомоги №1-29.05, за умовами якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, замовник доручає виконавцю, а виконавець відповідно до норм законодавства України приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу - юридичні та пов`язані послуги, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та в розмірі, передбаченому цим договором. 
Згідно п. 5.1 договору ціна договору складає сукупну вартість наданих послуг в період дії договору. Скупна вартість послуг в період дії договору складається із вартості наданих послуг (суми винагороди), що визначається в рахунках наданих замовнику.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України    встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до    статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»    гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Позивач звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у сумі 31  000 грн.
          У поданому позивачем детальному описі наданої правової допомоги по справі №910/17139/20 визначено перелік послуг наданих Адвокатським об`єднанням під час розгляду даної справи в першій інстанції, із застосуванням тарифу 1 год. - 3  000 грн., а саме: надання консультації, аналіз документів, що підтверджують наявність заборгованості, аналіз судової практики з аналогічної категорії спору - 1,5 годин вартістю 4 500,00 грн.; підготовка позовної заяви - 6,5 годин вартістю 19 500,00 грн.; представництво інтересів позивача в судовому засіданні 01.12.2020 - 0,3 години вартістю 1 000,00 грн.; аналіз відзиву на позовну заяву - 1 година вартістю 3 000,00 грн.; підготовка письмових пояснень по справі №910/17139/20 - 1 година вартістю 3 000,00 грн.
Загальна вартість наданих послуг складає 31 000 грн.
Також, в якості доказу оплати адвокатських послуг позивачем надано рахунок №ЮП-385 від 19.08.2020 на суму 192 000,00 грн. та платіжне доручення №601 від 20.08.2020 на суму 192 000,00 грн., з призначенням платежу «Оплата за юридичні послуги зг. рахунку №ЮП-385 від 19.08.2020, без ПДВ.».
Відповідно до ч. 4    ст. 126 Господарського процесуального кодексу України    розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті    суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 вказаної статті).
Відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу у сумі 31 000 грн., посилаючись на неспівмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), витраченим часом та обсягом наданих послуг.
Беручи до уваги доводи наведені у клопотанні відповідача про зменшення адвокатських витрат, суд першої інстанції задовольнив його частково, зменшивши суму витрат до 10 000 грн., з чим апеляційний суд погоджується.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський    суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року
Зокрема, згідно з практикою Європейського    суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).
Отже, виходячи з викладеного,    для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи, тощо.
Судом першої інстанції вірно враховано, що при підготовці позовної заяви, поданої в межах справи №910/17979/19, адвокатом досліджувались документи, які підтверджують наявність у відповідача простроченого грошового зобов`язання; витрата 1 год. 30 хв. часу на консультацію з приводу можливості нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних на прострочене грошове зобов`язання, не є обґрунтованою та співмірною складності даної справи; за підготовку та подання позовної заяви співмірною є витрата часу у обсязі 3 години; враховуючи незначну складність даної справи, підготовка та подання письмових пояснень не являлись необхідними чи доцільними.
Стосовно доводів скаржника про те, що у договорі про надання правової допомоги №1-29.05 від 29.05.2019 не вказано конкретний номер судової справи, колегія суддів зазначає, що укладення зазначеного договору передувало зверненню до суду із даним позовом, а тому передбачити у ньому номер судової справи було неможливо.
При цьому, сторонами складено детальний опис наданої правової допомоги, в якому міститься посилання на договір №1-29.05 від 29.05.2019, із зазначенням номера даної справи.
Крім того, підлягають відхиленню доводи скаржника про те, що із наданого позивачем платіжного доручення №601 від 20.08.2020 не вбачається за якою справою здійснена оплата за надання правової допомоги.
Так, у вказаному платіжному дорученні міститься послання на рахунок №ЮП-385 від 19.08.2020, який виставлений на підставі договору №1-29.05 від 29.05.2019.
Тобто, оплата за надання послуг правової допомоги була здійснена саме на підставі укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Ліга Права» договору про надання правової допомоги №1-29.05 від 29.05.2019.
Посилання відповідача на відсутність у справі додаткової угоди, а також акту, складення якого обумовлено п. 6.1 договору, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки наявний у справі детальний опис наданої правової допомоги  дозволяє встановити зміст наданих послуг та їх вартість, а відтак є достатнім доказом для встановлення обсягу наданих позивачу адвокатських послуг.
Підписавши договір №1-29.05 від 29.05.2019, детальний опис наданої правової допомоги, сторони тим самим дійшли згоди щодо переліку наданих послуг та розміру наданих адвокатом послуг, який не суперечить умовам договору про надання правової допомоги, що у сукупності з іншими доказами, свідчить про домовленість сторін з приводу обсягу та вартості проведеної роботи.
Разом з тим, виходячи з характеру спірних правовідносин, витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 31 000 грн., заявлені позивачем до стягнення, не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, тому, беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру витрат, враховуючи часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 10 000 грн., з покладенням відповідних витрат на відповідача.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до      ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/17139/20  - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
3.  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст постанови  складено: 09.06.2021 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                Л.В. Кропивна