28.04.21
22-ц/812/563/21
Провадження № 22-ц/812/563/21         

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року                                                     м. Миколаїв
                                                                                  справа № 482/2159/17
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Тищук Н.О.,
       суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В., 
       із секретарем Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області, ухвалене 10 грудня 2020 року суддею Баранкевич В.О. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 
про поділ майна подружжя, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Позивачка зазначала, що з 26 квітня 1996 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 . Під час шлюбу ними збудовано двоповерховий будинок по АДРЕСА_1 , та придбано, зокрема: автомобіль ЗИЛ 4331 (вантажний самоскид) синього кольору, 1990 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , автомобіль МАЗ 8926 (причіп бортовий) синього кольору, 1978 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль ГАЗ, модель 4301 та мопед KANUNI модель SAVAGE.
Посилаючись на те, що вказане майно оформлено на відповідача, який відмовляється поділити його у добровільному порядку,  ОСОБА_2  просила   визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та визначити ідеальні частки в праві спільної сумісної власності на транспортні засоби.
Відповідач у наданому відзиві позов не визнав, посилаючись на те, що житловий будинок було збудовано та відремонтовано за кошти, які він позичав у батька, а доказів права власності на транспортні засоби та їх індивідуально визначених ознак позовна заява не містить, що унеможливлює їх ідентифікацію та поділ.
Після проведення експертиз щодо визначення вартості транспортних засобів ОСОБА_2 змінила предмет позову та просила суд стягнути з ОСОБА_1 половину вартості транспортних засобів.
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2020 року позов задоволено, за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову компенсацію Ѕ частини вартості транспортного засобу ГАЗ модель 4301, 1994 року випуску у розмірі 54 894 грн., транспортного засобу KANUNI модель SAVAGE, 2012 року випуску у розмірі 4 120 грн., транспортного засобу ЗИЛ 4331 (вантажний самоскид), синього кольору, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 у розмірі 137 870, 05 грн., транспортний засіб МАЗ 8926 (причіп бортовий), синього кольору, 1978 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 у розмірі 26141,50 грн., та 1 920 грн. судових витрат.
Додатковим рішенням цього ж суду від 18 січня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 8 100 грн. витрат на правову допомогу та 3 200 грн. витрат, понесених на проведення експертизи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати в частині стягнення грошової компенсації за транспортні засоби та відмовити у задоволенні позову в цій частині. Посилався на те, що спірне майно придбано не за кошти подружжя, а за позичені у родичів кошти, які створюють спільні боргові зобов`язання для подружжя. Також зазначав, що для погашення боргів, продав транспортні засоби ГАЗ 4301, ЗИЛ 4331 та МАЗ 8926. Також просив призначити у справі додаткову автотоварознавчу експертизу для визначення середньої ринкової вартості транспортних засобів, посилаючись на некоректне застосування порівняльного підходу при визначенні їх вартості попередньою експертизою.
У судовому засіданні 23 квітня 2021 року Миколаївський апеляційний суд своєю ухвалою відмовив представнику відповідача ОСОБА_1 у призначенні додаткової автотоварознавчої експертизи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що з 26 квітня 1996 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4 том І).
1 лютого 2008 року подружжям придбано двоповерховий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 5-7 том І).
23 листопада 2013 року придбано автомобіль ГАЗ 4301, шасі № НОМЕР_5 , зеленого кольору, 1994 року випуску об`єм двигуна 6230 м3 (а.с. 30, 70 том І). 
16 вересня 2014 року придбано транспортний засіб – мопед марки KANUNI, модель SAVAGE, 2012 року випуску, об`єм двигуна 49 м3, державний номерний знак НОМЕР_6 (а.с. 30, 71 том І).
16 березня 2016 року придбано автомобіль ЗИЛ 4331 (вантажний самоскид) синього кольору, 1990 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 (а.с. 8 том І).
27 квітня 2016 року придбано автомобіль МАЗ 8926 (причіп бортовий) синього кольору, 1978 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 (а.с. 9-10 том І).
Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2018 року у справі призначено автотоварознавчу експертизу, висновками якої визначено вартість транспортних засобів станом на 1 листопада 2018 року: автомобілю ГАЗ 4301, 1994 року випуску – 109 788 грн., автомобілю ЗИЛ 4334, 1990 року випуску – 275 741 грн., мопеду KANUNI, 2012 року випуску – 8 240 грн., автомобілю МАЗ 8926, 1978 року випуску – 52 283 грн. (а.с. 150-166, 172-189, 196-213, 219-236 том І). 
Відповідач з висновками експерта не погодився, вважаючи обраний ним порівняльний підхід до визначення вартості транспортних засобів таким, що не враховує усіх складових, які впливають на їх фактичну вартість та не сприяє визначенню реальної вартості, зокрема через обмеженість інформації про реальну ціну проданих транспортних засобів, які прийнято до порівняння. 
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).
Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446св18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518св18, від 29 січня 2020 року у справі № 463/5183/17-ц провадження № 61-19271св19, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде установлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 3 жовтня 2018 року у цивільній справі № 127/7029/18-ц, провадження № 61-9018сво18, відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17. 
Враховуючи наведені вище обставини справи та норми сімейного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін та наданим ними доказам, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволенні позову у заявлених ОСОБА_2 межах.
Доводи апелянта про те, що мопед KANUNI, 2012 року випуску йому не належав, спростовуються матеріалами справи (а.с. 71, 116, 140 Т.І), де зазначено власником мопеда ОСОБА_1 .
Посилання апелянта на те, що спірне майно придбано не за кошти подружжя, а за позичені ним у родичів кошти, не заслуговують на увагу, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджуються. Крім того, будь-яких правочинів, зокрема договору дарування коштів відповідачу його родичами, що в розумінні вимог ст. 57 СК України могло б свідчити про те, що ці кошти є особистим майном самого відповідача, укладено не було. 
Зазначене кореспондується з Постановою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року по справі №695/2112/16-ц.
Незгода апелянта з висновками проведеного у справі експертного дослідження щодо вартості транспортних засобів є безпідставною, оскільки у поданому клопотанні про призначення додаткової автотоварознавчої експертизи, він просить поставити перед експертом ті ж питання, на які було надано відповіді при проведенні попередньої експертизи, при цьому будь-яких сумнівів щодо компетентності експерта чи сертифікації експертної установи, яка надала попередній висновок, апелянт не висловлює. Крім цього, в суді першої інстанції клопотання про призначення додаткової експертизи не заявлялось.
Висновки суду про рівність часток сторін у спільній сумісній власності і про стягнення грошової компенсації ринкової, визначеної на час розгляду справи, вартості Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно. За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін, то судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2020 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 18 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук

Судді:                                                Т.Б.Кушнірова
       І.В.Лівінський                        
                               
---------------------------------
Повну постанову складено 28 квітня 2021 року