У Х В А Л А  
14 червня 2021 року
м. Київ
справа № 344/4967/17
провадження № 61-8891ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про зобов`язання виконати умови договору від 07 грудня 2015 року та відшкодування 100 000,00 грн майнової шкоди, мотивуючи тим, що вона звернулась через інтернет-сайт до ФОП ОСОБА_2 з метою виготовлення комплекту міжкімнатних дверей кількістю 8 штук за умови, що заміри, установку та доставку здійснює постачальник. З цією метою вона поїхала до АДРЕСА_1 на комп`ютері відповідач показав їй та сусідці ОСОБА_3 моделі дверей, які вони виготовляють. Сторони обговорили ціну. За словами ФОП ОСОБА_2 двері виготовляються з євробруса, проходять сушку в сушильній камері як до, так і після їх фарбування. Фарбування проходить в камері, тому є рівномірним та якісним. Двері не розсихаються.
Письмовий договір ФОП ОСОБА_2 надіслав їй на електронну адресу тільки 22 грудня 2015 року, після неодноразових її смс-повідомлень. Це був не договір на виготовлення, поставку, встановлення дверей, як запевняв ФОП ОСОБА_2 , а договір купівлі-продажу. У травні 2016 року їй привезли вісім дверей, з яких шість дверей відповідали вимогам, а двоє були різного кольору та з наскрізною тріщиною через ціле полотно. Відповідач запевнив, що їх перероблять, але на жаль машина не дозволяє їх забрати назад, тому треба відправити ті двоє дверей « Новою Поштою », що вона й зробила за власний кошт. Двері їй встановлювали більше місяця. Вона повністю розрахувалася за вісім дверей. Після неодноразового повернення двох дверей відповідачу через «Нову Пошту», він повертав їй двері без усунення недоліків.
30 грудня 2016 року двері до туалетної кімнати доставив інший чоловік ОСОБА_4 , який запевнив, що останні двері будуть приблизно до закінчення календарного місяця. Проте обіцянку не виконав, тому у квітні 2017 року вона звернулась з позовом до суду, подала заяву у Залізничний відділ поліції м. Львова про шахрайство відповідача, на підставі якої відкрито кримінальне провадження. 10 червня 2017 року відповідач доставив їй двері у вітальню, проте якість цих дверей зовсім не відповідає жодним вимогам.
Станом на сьогодні з усього замовленого комплекту з восьми дверей, встановлені тільки шість з істотними недоліками.
На смс-повідомлення ні ФОП ОСОБА_2 , ні особа, яка встановлювала двері ОСОБА_5 , не реагують, більше того, ФОП ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність. З урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути на її користь з відповідача вартість восьми міжкімнатних дверей (дверних полотен, коробок, лиштви, з покриттям та фурнітури до них) разом з вартістю монтажу в розмірі 68 172,00 грн, у відшкодування моральної шкоди - 20 000,00 грн, витрати на проведення експертиз у розмірі 4 378,16 грн.
Моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн позивач обґрунтувала тим, що витратила на придбання дверей значні кошти, які збирала протягом тривалого часу. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2021 року в позові відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 282,50 грн у відшкодування майнової шкоди та 5 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а всього - 13 282,50 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, зокрема, що відповідач виконав умови договору купівлі-продажу від 07 грудня 2015 року № 0913 та специфікації № 1 частково, поставлено позивачу шість дверей, замість придбаних нею у відповідача восьми дверей, вартість за які повністю сплачена у розмірі 33 130,00 грн, неправильно дійшов висновку про неможливість визначити вартість двох дверей, придбаних у відповідача. Якщо вартість восьми дверей становить 33 130,00 грн, то двох дверей - 8 282,50 грн (33 130,00: 8 х 2 (грн)).
Суд апеляційної інстанції вважав, що позивач не підтвердила, що двері, встановлені у її квартирі, мають істотні недоліки, тобто такі недоліки, які взагалі не можуть бути усунуті чи роблять двері суттєво іншими, ніж передбачено договором. Жодних письмових вимог, претензій (вимог про усунення дефектів) щодо поставлення неналежно виготовленого товару (решти дверей, рам, коробок, лиштв та ін.), адресованих відповідачу, позивач не надала до суду.
Крім того, у позові ОСОБА_1 не просила розірвати договір купівлі-продажу, а тільки стягнути актуальну вартость восьми дверей, придбаних у відповідача, у зв`язку з істотними недоліками.
Оскільки неправомірна тривала бездіяльність відповідача щодо не виконання умов договору купівлі-продажу спричинила позивачу моральні страждання, то враховуючи вимоги справедливості та розумності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, що буде справедливою сатисфакцією спричиненої позивачу моральної шкоди.
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування майнової і моральної у розмірі 88 172,00 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.
У касаційній скарзі заявника є посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, проте вона не обгрунтовує такої необхідності і не надає докази на їх підтвердження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувана заявником постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року ухвалена у малозначній справі, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко