СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р.                                                                Справа № 922/3925/20  
Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя  Хачатрян В.С. 
за участі секретаря судового засідання Мальченко О.О.
за участю представників сторін:
позивача – Щоголева О.А.
відповідача –не з`явився 
розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Науково-технічна компанія "Плутос" (вх.№ 1334Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 30.03.2021 у справі № 922/3925/20, повний текст якого складено та підписано 06.04.2021 суддею      Сальніковою Г.І. у приміщенні господарського суду Харківської області 
за позовом  	ПрАТ "Нововодолазький молокозавод" (63202, Харківської обл., смт. Нова Водолага, вул. Пролетарська, буд. 28)     	
до  	ТОВ "Науково-технічна компанія "Плутос" (61046, м. Харків, вул. Багратіона, 6, оф. 205/2)   	
про  	стягнення  264186,89 грн, 	
ВСТАНОВИЛА:

ПрАТ "Нововодолазький молокозавод" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Науково-технічна компанія "Плутос" (відповідача) про стягнення 264186,89 грн. 
Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором поставки № 64 від 25.02.2020 в частині здійснення покупцем своєчасної та повної оплати отриманого у власність товару, з урахуванням чого, до стягнення з відповідача заявлено: заборгованість у розмірі 260 000,00 грн., 3 % річних у розмірі 1486,89 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2700,00 грн., всього – 264 186,89 грн.
За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 3962,81 грн.
Рішенням  господарського суду Харківської області від 30.03.2021 у справі № 922/3925/20 позов задоволено повністю.
Стягнуто з ТОВ "Науково-технічна компанія "Плутос" (61046, м. Харків, вул. Багратіона, 6, оф. 205/2, код ЄДРПОУ 43252663) на користь ПрАТ "Нововодолазький молокозавод" (63202, Харківської область, смт. Нова Водолага, вул. Пролетарська, буд. 28, код ЄДРПОУ 00447480) -  260000,00 грн. заборгованості; 1486,89 грн. 3 % річних;  2700,00 грн. інфляційних втрат та 3962,80 грн. судового збору.
ТОВ "Науково-технічна компанія "Плутос" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.03.2021 у справі № 922/3925/20 та прийняти нове, яким частково задовольнити позовні вимоги в сумі 156 320,00 грн. Здійснити перерозподіл судових витрат.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано при ухваленні рішення доказу, який було подано відповідачем, а саме протоколу випробувань № 2173 від 11.03.2021, виданого КП «Санепідсервіс» Департаменту охорони здоров`я ХМР, у відповідності до якого у маслі солодко вершковому селянському 72,5 % жиру, в обсязі 960 кг, виготовленому ПрАТ «Нововодолазький молокозавод», виділені бактерії групи кишкової палички, що не відповідає НД. Також, відповідач зазначає, що судом першої інстанції було неправомірно відхилене клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим справа розглянута без з`ясування всіх обставин.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 у справі № 92/3925/20, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 01.06.2021.
20.05.2021 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2020 між ПрАТ "Нововодолазький молокозавод" (позивач, постачальник) та ТОВ “Науково-технічна компанія “ПЛУТОС” (відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 64 (далі - договір) (т.1 а.с. 8-10), відповідно до умов п. 1.1. якого,  в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати і оплачувати молочну продукцію асортимент, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість яких визначена сторонами у видаткових накладних, які є додатками до цього договору і становлять його невід`ємну частину (товар).
Якість товару повинна відповідати вимогам державних стандартів або технічних умов, що діють на території України та підтверджуватись сертифікатом (паспортом) відповідності якості товару.
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору постачальник поставив товар, а саме: масло солодковершкове селянське 72,5%, ваг. у кількості 2500 кг за ціною 108 грн./кг на суму 270000,00 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною № 211103 від 11.09.2020 , ТТН № Р211103 від 11.09.2020 (т.1 а.с.12-14).
Відповідно до пункту 3.2. договору оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у договорі.
Пунктом 3.3 договору визначено, що розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюється покупцем на підставі належним чином оформлених актів приймання-передачі товару та/або товарно-транспортних та/або видаткових накладних (залежно від умов поставки товару) постачальника.
Відповідно до п. 3.4. договору відстрочка платежу за поставлений товар не повинна перевищувати 3 банківських днів.
З урахуванням умов п. 3.4. договору, покупець мав зобов`язання зі сплати товару не пізніше 16.09.2020.
Як зазначає позивач, відповідачем не дотримано своїх зобов`язань щодо здійснення своєчасної та повної оплати вартості товару, та 02.11.2020 сплачено лише 10 000, 00 грн., що підтверджується засвідченою копією платіжного доручення № 436 від 02.11.2020 на суму 10000,00 грн. (т.1 а.с. 11), з урахуванням чого, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка склала 260 000,00 грн.
Як свідчать матеріали справи, у зв`язку із наявною заборгованістю, позивачем, на адресу відповідача 27.10.2020 була надіслана претензія про сплату заборгованості № 77 від 22.10.2020 (т.1 а.с. 15-17).
Однак, відповідач відповіді на зазначену претензії не надав та заборгованість позивачу не сплатив.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначає про невідповідність якості товару вимогам ДСТУ. Також, як зазначає відповідач, він  неодноразово звертався до позивача з вимогою про необхідність повернення товару або його заміну. Відповідачем також вказано, що кінцевий замовник відмовився від даного товару, посилаючись на невідповідність якості товару вимогам ДСТУ 4399:2005, невідповідності даних зазначених у посвідченнях якості та декларації відповідності.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладений між сторонами договір № 64 від 25.02.2020 за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно з вимогами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджено, що 11.09.2020 ПрАТ "Нововодолазький молокозавод", на виконання своїх зобов`язань за договором поставки № 64 від 25.02.2020, передало у власність ТОВ "Науково-технічна компанія "Плутос" товар - масло солодковершкове селянське 72,5%, ваг. у кількості 2500 кг за ціною 108 грн./кг на суму 270000,00 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями: видаткової накладної № 211103 від 11.09.2020, ТТН № Р211103 від 11.09.2020, які підписані сторонами, підписи скріплено печатками (т.1 а.с.12-14).
Вимогами статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.  Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Також, вимогами статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 3.4. договору відстрочка платежу за поставлений товар не повинна перевищувати 3 банківських днів.
Таким чином, з урахуванням дати здійснення поставки товару (11.09.2020), та враховуючи умови п. 3.4. договору, відповідач зобов`язаний здійснити оплату товару  не пізніше 16.09.2020.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).
Нормами ч.1 ст.202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.
Таким чином, з огляду на погоджені сторонами умови договору поставки № 64 від 25.02.2020, де сторони чітко погодили та встановили ціну товару, порядок постачання товару, а також погодили порядок та строк його оплати, у відповідача існує обов`язок зі своєчасної оплати товару у встановленому розмірі та встановлені пунктом 3.4. договору строки.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Докази належного виконання відповідачем умов поставки № 64 від 25.02.2020 та сплати заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 260 000,00 грн. у матеріалах справи відсутні.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 260 000,00 грн. заборгованості підлягають задоволенню.
Водночас, твердження відповідача щодо невідповідності товару вимогам до якості судом першої інстанції були правомірно відхилені з посилання на те, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Щодо оформлення виробником документації, що посвідчує якість та безпеку товару суд першої інстанції вірно звернув увагу відповідача на погоджені сторонами умови пункту п.5.1. договору, згідно якого постачальник гарантує, що якість товару відповідає вимогам державних стандартів та технічних умов, що діють на території України та підтверджуються сертифікатом (паспортом) відповідності (якості).
Відповідно до п. 5.2. договору підтвердженням належної якості товару, за даним договором, є сертифікат якості на товар.
При цьому, із обставин справи слідує, що відповідачем не заперечується, що при поставці товару, позивачем надані документи, що посвідчують якість товару, а саме: посвідчення про якість № 77 від 11.09.2020, з якого вбачається, що лабораторному дослідженню підлягала партія товару (масло солодковершкове селянське, 72,5 % жиру, моноліт 5 кг, яка виготовлена 04.09.2020           в обсязі 1540 кг; посвідчення про якість № 78 від 11.09.2021, з якого вбачається, що лабораторному дослідженню підлягала партія товару (масло солодковершкове селянське, 72,5 % жиру, моноліт 5 кг, яка виготовлена 08.09.2020 року в обсязі 960 кг. 
Зазначені посвідчення видано виробничою лабораторією ПрАТ “Нововодолазький молокозавод”.
Заперечуючи проти доводів відповідача, позивачем надано до матеріалів справи належним чином засвідчені копії таких документів: експлуатаційний дозвіл для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів № 20-21-03МР від 30.11.2010 року; сертифікат на систему управління безпечністю харчових продуктів № иА.НАССР.003.305-19; свідоцтво про відповідність системи вимірювання вимогам ДСТУ 18010012:2005 № 01-0105/2019 (т.1 а.с. 67-69).
Таким чином, на виконання вимог пунктів 5.1.-5.2. договору позивачем при постачанні товару надано посвідчення про якість товару, а на виконання вимог ЗУ “Про безпечність і якість харчових продуктів” - декларацію виробника, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором та вимог законодавства.
Щодо доводів відповідача про  те, що кінцевий споживач не прийняв у нього товар у зв`язку з начебто його неналежною якістю,  водночас  у відзиві відповідачем зазначено про нібито існування домовленості між позивачем та відповідачем щодо здійснення відповідачем оплати після отримання коштів від кінцевого замовника, а саме через 45 днів після поставки, колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначалося вище, відповідно до п. 3.3. договору розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюється покупцем на підставі належним чином оформлених актів приймання - передачі товару та/або товарно-транспортних та/або видаткових накладних (залежно від умов поставки товару) постачальника.
Згідно з п. 3.4. договору відстрочка платежу за поставлений товар не повинна перевищувати 3 банківських днів.
Відповідно до п. 9.3. договору зміни та доповнення до даного договору вносяться в письмовій формі шляхом укладання додаткових угод, які є невід`ємною частиною даного договору.
Згідно з п.9.6. договору у випадку неможливості виконання в строк своїх зобов`язань за договором з будь-яких причин, сторона, яка не зможе виконати в строк своє зобов`язання (поставити товар чи оплатити товар), повинна негайно повідомити про порушення строків іншу сторону, з метою мінімізації збитків іншої сторони.
Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування між сторонами домовленостей про зміну строків оплати або звернення відповідача до позивача про неможливість виконати в строк свої зобов`язання з обґрунтуванням такої неможливості.
Жодних доказів щодо неприйняття кінцевого споживача від відповідача товару у зв`язку з його неналежною якістю відповідачем до матеріалів справи також не надано.
Щодо письмової вимоги відповідача № 20/01-1 від 20.01.2021, яку подано разом із відзивом на позов, колегія суддів зазначає, що ця вимога була надіслана після звернення позивача у грудні 2020 року з даним позовом до суду, що, у свою чергу, переконливо свідчить про те, що її було направлено виключно для подання до суду.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на погоджені сторонами умови пункту 5.3. договору, якщо при прийманні товару покупцем була виявлена недостача, невідповідність якості товару вимогам стандартів або супровідним документам - покупець у присутності представника перевізника або постачальника приймає поставлену частину товару при недопоставці, склавши відповідний акт у письмовій формі про фактичну кількість товару.
Відповідно до пункту 5.7. договору у всіх інших питаннях щодо прийому-передачі товару, які неврегульовані даним договором, сторони керуються Інструкціями про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості та кількості П7 та П6.
З урахуванням наведеного, сторонами у спірному договорі було чітко передбачено, що відносин, що стосуються порядку прийому товару по якості застосовується Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу СРСР № П-7 від 25.04.1966 із внесеними змінами та доповненнями (надалі - Інструкція).
У відповідності до п.6 Інструкції приймання Продукції за якістю та комплектністю проводиться на складі отримувача при місцевій поставці не пізніше 10 днів, а швидкопсувної продукції 24 годин після отримання продукції на склад отримувача.
Відповідно до п.10 Інструкції приймання вважається виконаним своєчасно, якщо перевірка якості та комплектності закінчена в зазначені строки.
Згідно з п. 14. Інструкції приймання продукції за якістю і комплектності виробляється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т. п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла і в акті вказується, які документи відсутні.
Відповідно до п. 16 Інструкції при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що поступила, тари чи упаковки вимогам стандартів, технічних умов, креслень, зразків (еталонів), договору чи даним, зазначеним на маркуванні чи супровідних документах, які засвідчують якість продукції, одержувач призупиняє подальший прийом продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при її прийомі дефектів.
Отримувач також зобов`язаний викликати для участі в отриманні продукції та складанні двостороннього акту представника виробника (відправника). При місцевій поставці виклик представника виробника (відправника) і його явка для участі в перевірці якості і комплектності продукції і складанні акту є обов`язковою.
Пунктами 17-18 Інструкції передбачено вимоги до інформації, яка повинна бути зазначена в повідомленні про виклик та строки його направлення.
Відповідно до п. 20 Інструкції передбачено, що у разі неявки представника виробника (відправника) на виклик отримувача (покупця) у визначений строк, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузі інспекції по якості продукції, а перевірка якості товару експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.
Згідно з п. 29 Інструкції за результатами приймання продукції по якості та комплектності за участю представників вказаних у п. 19 та 20 Інструкції складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції.
Згідно п. 30 Інструкції акт підписується усіма особами, які приймали участь в перевірці якості та комплектності продукції. Особа, що не погоджується із змістом акту, зобов`язана підписати його з відміткою про не погодження та викласти свою думку.
Також, згідно з пунктами 26 - 28 Інструкції у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами або договором для визначення якості продукції передбачений відбір зразків (проб), особи, які беруть участь в приймання продукції за якістю, зобов`язані відібрати зразки (проби) цієї продукції. Відбір зразків (проб) проводиться в точній відповідності з вимогами зазначених вище нормативних актів. Відібрані зразки (проби) опечатуються або пломбуються і забезпечуються етикетками підписаними особами, які беруть участь у відборі. Про відбір зразків (проб) складається акт, що підписується усіма що у цьому особами. З відібраних зразків (проб) один залишається у отримувача, другий надсилається виробнику (відправнику) продукції. У всіх випадках, коли це передбачено стандартами, технічними умовами, іншими обов`язковими правилами і договором, відбираються додаткові зразки (проби) для здачі на аналіз або випробування в лабораторії або науково - дослідні інститути. Про здачу зразків (проб) на аналіз або випробування робляться відповідні позначки в акті відбору зразків (проб). Відібрані зразки (проби) продукції повинні зберігатися одержувачем, виробником (відправником) до вирішення спору про якість продукції.
Пунктом 34 Інструкції передбачені дії одержувача (покупця) у випадках, коли неналежна якість товару виявлена кінцевим споживачем. В цих випадках одержувач (Покупець) замість акта, зазначеного в п. 29 цієї Інструкції, повинен представити виробнику (відправнику): а) заяву споживача про обмін товару і висновок магазина із зазначенням найменування товару, його виробника (Відправника) і постачальника, ціни товару, характеру недоліків і причини їх виникнення, часу продажу, обміну, ремонту товарів або повернення їх вартості; б) документи, передбачені Правилами обміну промислових товарів, куплених у роздрібній торговельній мережі, що підтверджують неналежну якість товарів.
Таким чином, відповідач, заявляючи у своєму листі № 20/01-1 від 20.01.2021 про відмову від прийняття масла вершкового та про його повернення позивачу, у зв`язку з його сумнівною якістю, при цьому, у період  з 11.09.2020 та по 22.01.2021 не звертався до позивача з будь-якими претензіями та зауваженнями щодо якості поставленого товару (доказів зворотного у матеріалах справи відсутні) в тому числі: протягом строків, встановлених Інструкцією П-7 представник відправника для проведення приймання товару не викликався, акт про фактичну якість поставленого товару не складався, доказів перевірки поставленого товару представником відповідної галузі інспекції по якості продукції, експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості тощо, за результатами якої складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції та доказів про направлення позивачу претензій кінцевого споживача матеріали справи не містять.
Більше того, посилання відповідача на результати аналізу масла є неналежним доказом, оскільки матеріали справи не містять даних – з якого саме масла (поставленого позивачем чи іншого) відбиралися проби, де і скільки часу це масло зберігалося, чи не піддавалося воно штучному засміченню тощо.
Решта заперечень відповідача зводиться до довільного тлумачення останнім норм права на свою користь, які не відповідають їх дійсному змісту та призначенню.
Також, за порушення строків оплати товару, позивачем заявлено до стягнення 3 % річних у розмірі 1486,89 грн та інфляційні втрати у розмірі 2700,00 грн.
Згідно з приписами статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).
За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У даному разі, колегією суддів встановлено порушення відповідачем умов договору поставки №64 від 25.02.2020, в частині виконання свого обов`язку зі своєчасної оплати товару у встановленому розмірі та встановлені пунктом 3.4. договору строки.
З урахуванням наведеного, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, у тому числі статті 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з 17.09.2020 по 23.11.2020 в сумі1486,89 грн та інфляційні втрати за жовтень 2020 р. в сумі 2700,00 грн підлягають задоволенню.
Щодо тверджень відповідача про те, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Як вірно зазначено судом першої інстанції, в даному випадку в матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору у даній справі.
Стосовно інших доводів апеляційної скарги щодо якості товару, а саме  не врахування судом першої інстанції протоколу випробувань № 2173 від 11.03.2021, колегія суддів зазначає, що вони є тотожними доводам, які покладені відповідачем в основу його заперечень на позовну заяву. Вказані доводи були проаналізовані як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції та їм надана відповідна правова оцінки, а мотиви їх відхилення зазначені вище.          
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про вірність рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Науково-технічна компанія "Плутос" на рішення господарського суду Харківської області від 30.03.2021 у справі № 922/3925/20 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 30.03.2021 у справі № 922/3925/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Повний тест постанови апеляційного суду складено 04.06.2021.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян