УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

03 червня 2021 року 

м. Київ
справа № 520/2893/21
адміністративне провадження № К/9901/17796/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П., 
перевірив касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Острицький Андрій Олегович ,
на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року (суддя     Зінченко А.В.) та
постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року (колегія у складі суддів Перцова Т.С., Жигилій С.П., Русанова В.Б.)
у справі № 520/2893/21
за позовом  ОСОБА_1 
до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

УСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги;
- зобов`язати Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перерахувати, нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за період з 2017 - 2020 рр. як учаснику бойових дій в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2021, позовну заяву повернуто. 
12.05.2021 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Острицький А.О. , подав касаційну скаргу, що 17.05.2021 надійшла до Верховного Суду, у якій, із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2021.
Як на підставу касаційного оскарження покликається на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі                     № 240/12017/19, щодо застосування процесуального строку у спорах, пов`язаних із правом особи на соціальний захист, та повернутися до висновків, від яких Верховний Суд відступив у зазначеній постанові. Наслідки пропуску строку звернення до суду, передбачені ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть бути застосовані тільки при встановленні факту порушення прав особи; оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не містить висновків щодо порушення прав позивача. До суду надавалася заява від 11.01.2021, з якою ОСОБА_1 звертався до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат за виплатою грошової допомоги, та лист-відповідь Обласного центру від 26.01.2021 № 704/05. Строк звернення позивача до суду з позовною вимогою про виплату грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік слід обраховувати з 30.09.2020, коли закінчився строк, встановлений ч. 4 ст. 17-1 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, суперечить ст. 22, 64 Конституції України, обмежує право позивача на соціальний та судовий захист. Також покликається на те, що суди апеляційної інстанції та Верховний Суд не визначились з єдиною правовою позицією стосовно застосування процесуального строку у спорах, пов`язаних, із правом особи на соціальний захист. 

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого. 
Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021, встановив, що предметом спору є розмір отриманої ОСОБА_1 як учасником бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за період з 2017 до 2020 рр.; вказаний вид грошових виплат є періодичним платежем, про порушення своїх прав позивач міг дізнатися під час отримання такої виплати у розмірі, з яким він не погоджується, та реалізувати право на звернення до суду щодо оспорювання кожної щорічної виплати до 05.11.2017, 05.11.2018, 05.11.2019 та 05.11.2020.
Залишаючи без змін ухвалу суду про повернення позовної заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з даним позовом, після залишення позовної заяви без руху з підстав, передбачених ч. 1 ст. 123 КАС України, не навів поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку. 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України, сформульованою у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 про перерахунок та виплату заборгованості з державної пенсії, тобто, у категорії подібних адміністративних справ щодо обчислення, призначення, перерахунку соціальних виплат. У п. 43 зазначеної постанови Суд дійшов висновку, що:

«для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів».

Обґрунтування ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Острицький А.О. , необхідності відступлення від зазначеного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах зводиться до того, що суд не може встановити пропуск строку на звернення до адміністративного суду з позовною заявою на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі. 

Пунктом 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Щодо тлумачення змісту цієї статті у постанові від 29.11.2019 у справі № 607/1402/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що:

«строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.».

У пункті 26 іншої постанови від 12.09.2019 у справі № 826/3318/17 Суд сформулював правову позицію стосовно того, що:

«встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин».

Цим застосування судом преклюзивного строку, яким є строк, визначений у ст. 122 КАС України, відрізняється від відмови в позові за спливом позовної давності (ст. 256 Цивільного кодексу України), що здійснюється у разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.
Тобто, відмовляючи у розгляді справи шляхом повернення позовної заяви, суд не констатує порушення прав позивача.

Зважаючи на викладене, Суд у цій справі не вбачає підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Частиною 3 ст. 333 КАС України обумовлено, що Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Тобто, можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ залежність від необхідності ухвалення Судом за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у даній категорії справ. 
За викладених обставин, у відкритті касаційного провадження слід відмовити відповідно до ч. 3       ст. 333 КАС України.

Керуючись ст. 272, 328, 332, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Острицький Андрій Олегович , на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 520/2893/21.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб