П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 521/7379/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бобуйок І.А.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів - Джабурії О.В.,
                                     Кравченка К.В.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції     про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

24 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову серії ДПО18 №995127 від 14.05.2021 про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20  400,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що підставою для застосування до нього стягнення стали відомості щодо наявності постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.10.2020 по справі №509/3462/20, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення 10200,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Відсутність складу адмінправопорушення  обумовлена відсутністю вини позивача, оскільки він не був поінформований належним чином про існування постанови по справі №509/3462/20, а тому не усвідомлював свою протиправну поведінку. Додатково зазначає, що посвідчення водія в нього не вилучали, при розгляді протоколу він не був присутній, копію постанови суду не отримував, виконавче провадження не відкривалось, а тому підстав вважати, що він позбавлений права керування ТЗ не мав.          
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 червня 2021 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки його доводам про те, що відповідальність за ч.4 ст. 126 КУпАП настає за наявності умислу, який в даному випадку відсутній. Судом не надано оцінку обставинам, що при складенні протоколу про адмінправопорушення за ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП від 18.07.2020 у позивача не вилучалось посвідчення водія, про розгляд справи №509/3462/20 та її результати йому не було відомо, виконавче провадження в частині накладення штрафу в розмірі 10  200 грн не відкривалось. Відсутність фінансування для забезпечення направлення рішень суду не може мати наслідком покарання громадян, які його не виконують через непоінформованість суті його змісту. 
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2021 року інспектор управління патрульної поліції в Одеській області виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДПО18 № 995127, якою застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4  ст. 126 КУпАП.
Вказаною постановою встановлено, що позивач здійснював керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права на підставі рішення  Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.10.2020 по справі №509/3462/20.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду цієї справи, постанова суду від 15.10.2020, яка стала підставою для винесення оскаржуваної постанови відповідача від 14.05.2021, набрала законної сили та на момент розгляду даної справи у суду відсутні докази того, що ОСОБА_1 не винний у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП, яке відбулось 18.07.2020 року о 03 годині 00 хвилин. 
Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правове регулювання оскаржуваних правовідносин здійснюється відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. № 3353, Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 580-VIII, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабміну України від 10.10.2001 №1306.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху - ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно вимог п. 2.4 Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Правил.
Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
В розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
В силу ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП настає в разі  керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами  та тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.4 ст.126 КУпАП.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Відповідно до ст.252 КУпАП,  орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Основоположним доводом апелянта є відсутність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки він фактично не знав про прийняття стосовно нього рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, апелянт вказує, що у нього не вилучалося посвідчення водія під час складення протоколу по ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому сумніви щодо позбавлення права керування транспортними засобами були цілком обґрунтованими.
Судова колегія звертає увагу, що Законом України  № 1231-IX від 16.02.2021 внесено суттєві зміни  щодо визначення розміру санкції за порушення передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме розмір штрафу зріс з 510,00 грн до 20  400,00 грн.
На думку суду, можливість накладення штрафу в такому розмірі вимагає від посадових осіб патрульної поліції більш ретельного та детального дослідження обставин справи про адміністративне правопорушення згідно приписів ст.280 КУпАП, зокрема, в частині встановлення складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 9-11 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Враховуючи наведені норми, ретельному дослідженню підлягає наявність в діях ОСОБА_1 умислу чи необережності при здійсненні керування транспортного засобу без наявності права на дані дії.
Матеріали справи підтверджують, що по відношенні до позивача Овідіопольським районним судом Одеської області прийнято постанову від 15.10.2020 по справі №509/3462/20, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення 10200,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Судова колегія звертає увагу, що з урахуванням приписів ст. 221, 283, 291, 294 КУпАП річний строк позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами розпочався 26.10.2020, тобто з дати набрання законної сили постанови суду від 15.10.2020.
Разом з тим, даний факт безумовно не свідчить про наявність в діях позивача вини станом на 14.05.2021 з огляду на таке.
Наявний в матеріалах справи протокол від 18.07.2020 та пояснення двох свідків підтверджують поінформованість позивача про першу дату розгляду справи по правопорушенню передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП, призначену до розгляду в Овідіопольському районному суді Одеської області на 28.07.2020 (а.с. 10-11, 39).
Надані з відзивом на апеляційну скаргу відеозаписи розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке є предметом розгляду в даному судовому провадженні, зокрема, 01567@ НОМЕР_1 з 09:30 по 10:30 хв., підтверджує, що позивач особисто прийшов на перше засідання, проте був повідомлений про його перенесення через карантинні заходи.
При цьому, надані з позовом копії матеріалів справи №509/3462/20 не підтверджують, що позивача повідомлено про наступну дату розгляду справи, а наявна розписка (а.с. 16) не містить жодного підпису, а тому не є належним доказом повідомлення ОСОБА_1 про розгляд адмінматеріалів по ст.130 КУпАП на 15.10.2020.
За таких умов, позивач не знав точну дату розгляду його справи, що з урахуванням загальновідомого факту впровадження та подовження карантину, а також значної тривалості розгляду справ в судах України, могло відбутися значно пізніше законодавчо визначених строків.
При цьому, надані копії матеріалів справи №509/3462/20 підтверджують доводи позивача, що копію постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.10.2020 йому не надсилали, що хоч і не спростовує факт позбавлення його права керування транспортними засобами, проте виключає умисну поведінку ОСОБА_1 на дані дії, оскільки він жодним чином не був поінформований про даний факт.
Слід звернути увагу, що позивач мав законно обґрунтовані очікування на отримання копії постанови суду, оскільки її надсилання судом передбачено Законом.
Додатково колегія суддів звертає увагу, що посадовими особами патрульної поліції під час складення протоколу по ч.1 ст. 130 КУпАП, а також після набрання законної сили постанови Овідіопольського районного суду Одеської області допущено бездіяльність щодо виконання приписів ст. 265-1 КУпАП та п.2 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабміну України від 17.12.2008 №1086, пов`язаних з тимчасовим вилучення посвідчення водія поліцейськими, а також невиконання ч. 12 розділу ХІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованої в Мінюсті України 10.11.2015 за №1408/27853, яка передбачає, що  у разі надходження постанови суду про позбавлення водія права керування транспортним засобом, якщо посвідчення водія не вилучено, уповноважена особа відповідного підрозділу поліції у триденний строк надсилає за місцем проживання (перебування) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлення про позбавлення права керування, у якому зазначає реквізити винесеної судом постанови, а також інформацію про необхідність прибуття до підрозділу поліції у визначений строк для здавання посвідчення водія. Якщо водій, посвідчення якого підлягає вилученню, не з`являється протягом місячного строку, дані про серію та номер посвідчення водія вносяться уповноваженою особою підрозділу поліції до автоматизованого обліку.
Копії матеріалів справи №509/3462/20 підтверджують надсилання постанови від 15.10.2020 до Овідіопольського ВП ГУ НП України в Одеській області (а.с. 20), а тому належними діями останнього мало стати виконання ч. 12 розділу ХІІ Інструкції №1395, що забезпечило б безумовну поінформованість позивача про факт позбавлення його права керування транспортними засобами.
Відповідачем даний факт не доведено, що також виключає умисел в діях позивача.
Щодо можливості кваліфікації дій ОСОБА_1 як необережних, то суд не вбачає для цього підстав, виходячи із загальної конструкції законодавчих норм КУпАП.
Так ст. 265-1 КУпАП (в редакції станом на липень 2020) передбачала, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
Зазначене свідчить, що по процедурі тимчасового вилучення посвідчення водія особа по суті не позбавляється права керування транспортними засобами і може здійснювати дані дії у визначеному порядку до набрання законної сили відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Правомірно очікуючи повідомлення про факт винесення того чи іншого рішення в справі про адміністративне правопорушення по ст. 130 КУпАП, позивач здійснював керування транспортним засобом, оскільки про заборону вказаних дій не був поінформований жодним із законодавчо встановлених способів.
Дані висновки не свідчать, що станом на 14.05.2021 ОСОБА_1 не було позбавлено права керування транспортними засобами, проте встановлені в ході розгляду даної справи обставини виключають наявність в його діях вини, а отже і складу правопорушення, що спростовує можливість застосування санкції передбаченої ч.4 ст. 126 КУпАП.
Суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків, що позивач станом на 14.05.2021 усвідомлював, що керував транспортним засобом без наявності такого права.
Відповідач в свою чергу мав ретельніше звернути увагу на дані обставини, оскільки про їх існування був поінформований під час розгляду справи про адміністративне правопорушення по ст. 126 КупАП, що вбачається з наданих до відзиву на апеляційну скаргу відеозаписів.
З урахуванням вищенаведеного, обґрунтованими діями поліцейських стало б не складення постанови по ч.4 ст. 126 КУпАП, а виконання абз. 2 ч. 12 розділу ХІІ Інструкції №1395, яка визначає, що у випадку виявлення посвідчення водія, яке підлягає вилученню, працівник поліції складає  акт вилучення посвідчення водія  (додаток 10) із зазначенням підстав такого вилучення. Акт складається у двох примірниках, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте даних дій не було вчинено.
Відповідно до п. 3 ч. 3  ст. 286 КАС України  за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п.1  ст. 247 КУпАП  провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи зазначене, постанова від 14 травня 2021 року серії ДПО18 № 995127 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4  ст. 126 КУпАП  має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито, з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.3  ст.272 КАС України  судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями  273-277,  282-286  цього  Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Згідно з частиною першою   статті 139 КАС України   при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.                                               
Матеріалами справи, а саме  відповідними квитанціями № 0.0.2148786989.1 від 03.06.2021, №0.0.2160026111.1 від 14.06.2021, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 26,48,54) підтверджується факт сплати позивачем по справі судового збору в загальному розмірі 1135,00 грн.
Оскільки судом апеляційної інстанції задоволено апеляційну скаргу, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_1 шляхом стягнення 1135,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,272 КАС України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 червня 2021 року - скасувати.
Ухвалити по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1  задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №995127 від 14 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.4 ст.126 КУпАП.
Закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1135,00 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В. Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В. Кравченко