УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №572/2869/20 Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А. 
Категорія 39 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.
суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 572/2869/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Греська В.А. в смт. Ємільчине,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 289,71 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся в банк, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 30.11.2010, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який з урахуванням подальшого збільшення становив 10 000 грн, чим підтвердив свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Позивач зазначив, що вказаними Умовами та Правилами передбачено повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені та штрафів.
Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, а тому станом на 16.09.2020 утворилась заборгованість за договором в розмірі 16 289,71 грн., з яких: заборгованість за поточним тілом кредиту – 0,00 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту – 12 357,25 грн; заборгованість за відсотками – 0, 00 грн; заборгованість за простроченими відсотками – 3 932,46 грн.
Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказує, що після отримання картки відповідач здійснив її активацію та в подальшому користувався кредитними коштами, що свідчить про укладення кредитного договору. Позичальник підтвердив наявність кредитних правовідносин між сторонами, фактично використовуючи отриману в банку кредитну картку. Суд першої інстанції не врахував, що відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», якою погоджено умови кредитування, зокрема тип кредитної картки, валюту рахунку, базову відсоткову ставку та ін.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 30.11.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що початковий кредитний ліміт по картці встановлено у розмірі 300 грн., який в подальшому неодноразово змінювався (а.с. 14).
У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
Крім цього, відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», якою погоджено умови кредитування, зокрема тип кредитної картки, валюту рахунку, базову відсоткову ставку та ін. (а.с. 17).
Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 16.09.2020 утворилась заборгованість за договором в розмірі 16 289,71 грн., яка складається з: 12 357,25 грн. – заборгованості за тілом кредиту; в т. ч. 0,00 грн. – заборгованості за поточним тілом кредиту; 12 357,25 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованості за нарахованими відсотками; 3932,46 грн. – заборгованості за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. – нарахованої пені; 0,00 грн. – нарахованої комісії.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, за кредитним договором відбулося збільшення відсоткової ставки: з 01 вересня 2014 року до 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року – 43, 20 % річних, з 16 серпня 2018 року – 42 % річних, з 01 серпня 2020 року – 40,80 % річних.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент збільшення відсоткової ставки) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Верховний Суд України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 виклав правовий висновок, відповідно до якого у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
У досліджуваних правовідносинах обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства, зокрема статті 1056-1 ЦК України, підтверджується їх змістом, оскільки цією імперативною правовою нормою визначено, що недотримання її вимог має наслідком недійсність правочину.
В оцінці правової природи рішення про збільшення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом апеляційний суд виходить з того, що таке рішення є правочином, оскільки є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України). Одночасно така дія не передбачена в укладеному кредитному договорі як підстава зміни його умов банком в односторонньому порядку, як не передбачено і процедури збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, зокрема, порядок погодження таких умов із позичальником.
Таким чином, актом цивільного законодавства встановлене застосовуване до спірних правовідносин імперативне правило, що не може бути змінене договором сторін, яким врегульовано порядок набрання чинності запроваджуваними банком змінами відсоткової ставки за кредитом у споживчих правовідносинах.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Колегія суддів враховує, що як на момент укладення кредитного договору, так і на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.
Банк під час розгляду справи не надав доказів та не довів дотримання ним вимог законодавства щодо порядку та процедури збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, що дає підстави для висновку про недійсність рішення як правочину про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором.
Із довідки про умови кредитування, підписаної ОСОБА_1 вбачається, що сторони погодили умови щодо: розміру базової процентної ставки - 3,0% в місяць, розміру щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строку внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір та порядок нарахування неустойки: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = (пеня1) + (пеня 2) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30-нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня 2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50 грн. Штраф, визначений у вказаній Довідці про умови кредитування, становить: при порушенні строків по будь-якому із платежів більш, ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії.
З наведеного слідує, що банк збільшивши в односторонньому порядку відсоткову ставку за кредитним договором, починаючи з 01 вересня 2014 року неправомірно здійснював нарахування процентів за кредитом за підвищеною відсотковою ставкою, а також пені, яка нараховувалася на вказані проценти і, незважаючи на те, що вона (неустойка) не заявлена Банком до стягнення у позовній заяві, її нарахування містяться у наданому розрахунку заборгованості.
Із досліджених матеріалів справи також встановлено, що витрати відповідача за договором б/н від 30.11.2010 року склали 66017,84 грн., натомість банку повернуто банку 78080,28 грн. (а. с. 6-13).
Банком не надано розрахунку заборгованості за кредитом та процентами, розмір яких передбачено довідкою про умови кредитування від 30.11.2010, підписаною позичальником, а тому апеляційний суд вважає, що позивач не довів своїх позовних вимог.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність заявлених АТ КБ «ПриватБанк» вимог.
Оскільки ж наявність у позивача відповідної правової підстави для пред`явлення вимог, для нарахування відповідних платежів, стягнення коштів підлягає перевірці апеляційним судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи, а під час апеляційного розгляду справи були встановлені обставини, які вказують передусім на безпідставність і недоведеність вимог позову по суті, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з цих підстав.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуючий Судді