Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 208/2038/17
провадження № 51-1939ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня
2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2021 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року ОСОБА_4  визнано винуватим і засуджено за
ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 25 січня 2021 року залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого, його захисників та прокурора,
а зазначений вирок районного суду щодо ОСОБА_4 – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та просить пом`якшити призначене покарання.
Мотиви Верховного Суду
Касаційний кримінальний суд, який входить до складу Верховного Суду, перевіряє правильність застосування судами першої та  апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг поданих у порядку та у строки, встановлені главою 32 КПК, на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням засуджений у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності рішень судів першої й апеляційної інстанцій,
як він мав зробити відповідно до ст. 414 КПК, оскільки не вказав, які порушення матеріального права допустили ці суди, у чому конкретно полягають такі порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень і чому їх слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом вироку районного й ухвали апеляційного судів з огляду на положення статей 370, 374, 404 та 419 цього Кодексу та вимог статей 50, 65 і ч. 1 ст. 115 КК у їх взаємозв`язку.
Також у касаційній скарзі не зазначено, чи заявляла сторона захисту в апеляційному суді клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно не задовольнив, а також, яких конкретно доводів в апеляційних скаргах обвинуваченого і його захисників усупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційних скаргах сторони захисту.
Також вимоги касаційної скарги без вирішення питання щодо оскаржуваних судових рішень не узгоджуються з повноваженнями касаційного суду, відображеними у ст. 436 КПК, за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Крім того, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копію вироку суду першої інстанції, який оскаржує.
Відсутність у касаційній скарзі вказаних обґрунтувань та недотримання положень
ст. 427 КПК перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Стосовно клопотання ОСОБА_4 про призначення захисника Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити засудженому, що дане питання в суді касаційної інстанції вирішується лише після прийняття рішення про відкриття касаційного провадження. Водночас, засудженого не позбавлено права звернутися із відповідною заявою безпосередньо до суб`єктів надання безоплатної правової допомоги, коло яких встановлено Законом України від 02 червня 2011 року
№ 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу» для вирішення питання зазначеного у його звернені.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2021 року щодо нього залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3