Єдиний унікальний номер 243/11705/18 
Номер провадження 22-ц/804/1315/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
18 травня 2021 року                                            м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Канурної О.Д., 
суддів Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2019 року у цивільній справі № 243/11705/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства фінансів України, Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції ОСОБА_2 ), -

                                            В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Слов`янської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства фінансів України, Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач  ОСОБА_1 посилався на те, що 08.11.2018 року він звернувся до керівника Слов`янської місцевої прокуратури Прокуратури Донецької області Шилова Володимира Сергійовича із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та про притягнення до кримінальної відповідальності державного реєстратора Слов`янської міської ради ОСОБА_3 .
Зі звернення ОСОБА_1 вбачається, що позивач порушує перед органом прокуратури питання про вчинення кримінального правопорушення, та заява-повідомлення від 08.11.2018 року містить всі необхідні відомості відповідно до вимог частини 5 статті 214 КПК України, а саме: «Прошу притягнути до кримінальної відповідальності державного реєстратора Слов`янської міської ради ОСОБА_3 за частиною 4 статті 358 КК України за використання завідомо підробленого офіційного документа при реєстрації права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 в жовтні 2017 року. Державний реєстратор Слов`янської міської ради Бабак Катерина Юріївна використала державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , серія та номер: 010516700025 серія ДН №105841, виданий 12.01.2005 року Слов`янським відділом земельних ресурсів, кадастровий номер 1414100000:01:002:0076, в якому містились очевидні протиріччя в розмірі земельної ділянки в 0,0472 га, наданої у власність ОСОБА_4 відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 22.12.2004 року № 773/4, та визначеної на плані меж земельної ділянки площею 0,0816 га.
Попри однозначно визначений в державному акті розмір земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 22.12.2004 року № 773/4 площею 0,0472 га, державний реєстратор Слов`янської міської ради Бабак Катерина Юріївна прийняла рішення про реєстрацію та зареєструвала в період з 23.10.2017 року по 27.10.2017 року право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1414100000:01:002:0076, площею 0,0816 га попри наявний арешт майна.».
Цей факт підтверджується заявою - повідомленням ОСОБА_1 від 08.11.2018 року.
Керівник Слов`янської місцевої прокуратури Прокуратури Донецької області ОСОБА_5 не пізніше 24 годин після подання заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, розслідування обставин, викладених в заяві-повідомленні від 08.11.2018 року не розпочав, витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування не надав, чим порушив присягу прокурора в частині прийнятого на себе зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави.
Цей факт підтверджується ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2018 року № 1-кс/243/2691/2018 по справі № 243/11217/18.
Держава Україна за представництвом Прокуратури Донецької області в особі керівника Слов`янської місцевої прокуратури Шилова Володимира Сергійовича порушила право ОСОБА_1 , гарантоване ст. 40 Конституції України, що його звернення до державного органу буде розглянуте, що йому буде надано обґрунтовану відповідь у встановлений статтею 214 КПК України строк, а також тими ж діяннями Держава Україна порушила право ОСОБА_1 , гарантоване статтею 3 Конституції України, статтями 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Спричинена ОСОБА_1 бездіяльністю відповідача моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особи зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його нього зв`язку із порушенням його прав людини, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву.
Факт спричинення йому моральної шкоди він сам підтвердить в судовому засіданні при допиті його як свідка відповідно до вимог статті 92 ЦПК України, а також підтверджується показами свідка ОСОБА_6 .
Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, будь-які розрахунки розміру відшкодування моральної шкоди для суду є лише власною оцінкою особи, яка її висловила. Відповідно до Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції України від 13 травня 2004 року № 35-13/797) моральну школу не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Позивач вважає, що протиправною, незаконною, неправомірною є бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні обов`язку відповідних прокурорів внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по його заяві  - повідомленню від 08.11.2018 року, йому спричинено моральну шкоду.
Позивач оцінює спричинену відповідачем йому, ОСОБА_1 , моральну шкоду в сумі 134028,00 грн., визначену на підставі методики професора О.М. Ерделевського, яку вважає як таку, що спроможна обґрунтувати грошовий еквівалент його душевних, моральних страждань.
ОСОБА_1 просив суд першої інстанції визнати, протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Слов`янської місцевої прокуратури прокурором Шиловим Володимиром Сергійовичем його службових обов`язків внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви-повідомлення ОСОБА_1 від 08.11.2018 року; встановити факт порушення керівником Слов`янської місцевої прокуратури Прокуратури Донецької області прокурором ОСОБА_5 присяги прокурора, викладеної в статті 36 Закону України «Про прокуратуру», а саме: «… неухильно додержуватися Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави, - при розгляду заяви-повідомлення ОСОБА_1 від 08.11.2018 року, (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди). Встановити факт порушення права ОСОБА_1 на розгляд його звернення та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та частини 1 статті 214 КПК України (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди). Встановити факт порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди). Стягнути з Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену протиправними діями, які порушили права позивача в сумі 134028,00 грн. Визначити порядок виконання прийнятого судового рішення та вжити заходів для забезпечення його виконання. Постановити окрему ухвалу про виявлені при вирішенні спору порушення законодавства та недоліки в діяльності Прокуратури Донецької області.
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2019 року залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Слов`янської місцевої прокуратури, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Міністерства фінансів України, Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення, та стягнення моральної шкоди, в якості співвідповідача Державну казначейську службу.
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 червня 2019 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Слов`янської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства фінансів України, Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення закрито, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства фінансів України, Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України, про відшкодування моральної шкоди, залишено без задоволення.
Із вказаним рішенням суду не погодився позивач – ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2019 року № 2/243/975/19 у справі № 243/11705/18 незаконне, необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи. 
ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2019 року № 2/243/975/19 скасувати і постановити нове рішення по справі про задоволення позову в повному обсязі.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено відповідачу та третім особам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримана (том № 1, а.с. 217).
Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги: Прокуратурою Донецької області, Міністерством фінансів України, Секретаріатом уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, отримані (том № 1, а.с. 222,223,224).
До Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Міністерства фінансів України (том № 1, а.с. 219-220).
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 квітня 2021 року цивільну справу було призначено до розгляду на 18 травня 2021 року.
В судове засідання Донецького апеляційного суду 18.05.2021 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 1, а.с. 234).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 18.05.2021 року представник відповідача - Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 2, а.с. 2).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 18.05.2021 року представник відповідача - Державної казначейської служби не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 1, а.с. 243).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 18.05.2021 року представник третьої особи – Міністерства фінансів України не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 1, а.с. 246).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 18.05.2021 року представник третьої особи – Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 1, а.с. 231).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 18.05.2021 року представник третьої особи – Міністерства юстиції України не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 1, а.с. 244).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Слов?янської місцевої прокуратури із заявою-повідомленням про притягнення до кримінальної відповідальності державного реєстратора Слов`янської міської ради ОСОБА_3 за ч.4 ст.358 КК України, а саме за використання завідомо підробленого офіційного документа при реєстрації права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 в жовтні 2017 р. Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 використала державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 ДН № 105841, виданий 12.01.2005 р. Слов`янським відділом земельних ресурсів, кадастровий номер 1414100000:01:002:0076, в якому містилися очевидні протиріччя в розмірі земельної ділянки в 0,0472 га, наданої у власність ОСОБА_4 відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 22.12.2004 року № 773/4, та визначеної на плані меж земельної ділянки, площею 0,0816 га. Попри однозначно викладений у державному акті розмір земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 22.12.2004 р. № 773/4, площею 0,0472 га, державний реєстратор Бабак К.Ю. прийняла рішення про реєстрацію та зареєструвала в період з 23.10.2017 по 27.10.2017 право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,0816 га, попри наявний арешт майна.
09 листопада 2018 р. заяву ОСОБА_1 було направлено начальнику Слов`янського ВП ГУНП для вирішення питання щодо вжиття заходів, передбачених КПК України, про що повідомлено і заявника ОСОБА_1 . 
Ухвалою слідчого судді від 15.11.2018 р. задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність керівника Слов`янської місцевої прокуратури, зобов`язано відповідальних посадових осіб Слов`янської місцевої прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 08.11.2018 р. та надати заявнику витяг з ЄРДР.
На виконання ухвали слідчого судді до ЄРДР 19.11.2018 р. було внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 08.11.2018 р. про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (кримінальне провадження № 42018051720000140.
Допитаний під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 у якості свідка, в порядку ст. 92 ЦПК України, суду пояснив, що ним було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, відомості за якою в порушення вимог ст.214 КПК України не були внесені до ЄРДР. Внаслідок таких неправомірних дій працівників прокуратури він відчував гнів, обурення, відчай та інші негативні переживання.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що зі ОСОБА_1 він знайомий з початку 2000-х років, а близько знайомий з 2013 р., вони часто спілкуються. ОСОБА_1 він знає як порядну, нормальну людину, радив його друзям як адвоката. Зазначив, що ОСОБА_1 обурюють порушення його прав та прав його довірителей.
Свідок ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, позивач не наполягав на її допиті у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що упередженість суду першої інстанції до позивача полягає в тому, що відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного рішення суд першої інстанції в порушення вимог статті 13 ЦПК України встановлював обставини справи такими, якими їх бачив представник Держави – Прокуратура Донецької області, викладеними у відзиві на позовну заяву, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається із частини 1 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 4 вказаної вище статті передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Як вбачається із частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції відмовив позивачу в доступі до суду, порушив його право  на справедливий судовий розгляд відповідно до статті 6  Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та норм Конституції внаслідок безпідставної відмови в розгляді позовних вимог всупереч положень статті 16 ЦПК України,   є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Як вбачається із частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відмова позивачу у задоволенні його позовних вимог не свідчить про позбавлення позивача доступу до правосуддя, оскільки позивач при розгляді справи 27 червня 2019 року був присутнім в судовому засіданні.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він звернувся до суду з вимогою стягнення моральної шкоди за порушення його прав людини та суд мав встановити факт протиправної бездіяльності Прокуратури Донецької області як першої складової предмету доказування по справі, але суд першої інстанції проігнорував його вимоги, обов`язкові для з`ясування при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, обставини не встановив, наданим позивачем доказам спричинення моральної шкоди – показам свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_1 належної оцінки не дав, є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Як вбачається із частини 3 вказаної вище статті, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків
Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як вбачається із частини 4 вказаної вище статті, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з частиною 1  ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частиною 6 вказаної вище статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 6 вказаної вище статті, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування,  прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини справи свідчать про те, що оскарження ОСОБА_1 бездіяльності посадових осіб Слов`янської місцевої прокуратури щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі його заяви від 08 листопада 2018 року свідчить про реалізацію останнім свого права оскаржувати процесуальну діяльність прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 2005 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Як вбачається із пункту 5 вказаної вище Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те,  що судом не встановлено дій з боку держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2019 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2019 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 19 травня 2021 року

Суддя:                                          О.Д.Канурна