УХВАЛА

31 травня 2021 року 
Київ
справа №640/21735/18
адміністративне провадження №К/9901/25339/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №640/21735/18
за позовом ОСОБА_2 до Конкурсної комісії з відбору членів Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, треті особи - Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти, Кабінет Міністрів України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ,    про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за  касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі №640/21735/18.
Ухвалою судді Верховного Суду від 28 квітня 2021 року дана адміністративна справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Постановою Верховного Суду від 29.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову    Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
05 травня 2021 року через підсистему «Електронний Суд» від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник вказує, що за подання касаційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, наявною у матеріалах справи, зазначає, що ця сума належить до судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, які підлягають розподілу за наслідками касаційного розгляду.
Заявник також вважає висновок Верховного Суду у постанові від 29.04.2021 у даній адміністративній справі щодо нерозподілу судових витрат за наслідками касаційного розгляду передчасним.
Окрім того, ОСОБА_1 вказує на те, що існують достатні підстави вважати, що питання про порядок розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, становить виключну правову проблему, адже воно виникає під час розгляду кожної справи у касаційному порядку та оприявнює невизначеність та суперечливість правового регулювання у цій частині.
Підсумовуючи вказане, заявник просить ухвалити додаткову постанову, якою вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 1921,00 грн та передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми у межах розгляду цієї заяви про ухвалення додаткової постанови із формуванням висновків щодо застосування норм КАС України щодо таких питань:
а) Якими нормами КАС України має керуватись суд касаційної інстанції, здійснюючи розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 356 Кодексу адміністративного судочинства України?;
б) У даній конкретній справі, у який спосіб підлягають розподілу судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та яка не є суб`єктом владних повноважень, у зв`язку із частковим задоволенням її касаційної скарги.
Верховним Судом, згідно супровідного листа за №640/21735/18/29373/21 від 06.05.2021 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі булу направлено на адреси сторін.
Ухвалою Верховного Суду від 14.05.2021 вказану заяву призначено до розгляду  у порядку письмового провадження з 31 травня 2021 року.
Вирішуючи питання про можливість задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі Верховний Суд зазначає наступне.
Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом - Закон України «Про судовий збір».
Порядок вирішення питання щодо розподілу судових витрат визначений статтею 143 КАС України.
Відповідно до частини першої цієї статті суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За приписами частин третьої, п`ятої статті 143 КАС України суд може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Так, з огляду на правила статті 252 КАС України можливе ухвалення додаткової постанови або додаткової ухвали, якщо за результатами розгляду справи суд не вирішив питання про розподіл судових витрат або вирішив без встановлення конкретного розміру таких витрат.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (за виключенням витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору, які не підлягають розподілу). При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати відшкодовуються відповідачем (суб`єктом владних повноважень). При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень - з відповідача стягуються виключно судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Відповідно до частини 11 статті 139 КАС України судові витрати   третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
За змістом частини першої статті 14 КАС України судові рішення, якими закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюються іменем України.
Закінчення розгляду справи у розумінні цієї норми права є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі ухвалення додаткового судового рішення, вирішення вимоги апеляційної та касаційної скарг.
Через призму положень статі 14 КАС України можна дійти висновків, що направлення справи для продовження розгляду або на новий розгляд не є закінченням розгляду справи.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 640/17150/20.
Як зазначалось, постановою Верховного Суду від 29.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову    Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, доводи ОСОБА_1 в частині розподілу судових витрат, понесених третьою особою у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції є помилковими, а розподіл судових витрат - передчасним.
Щодо питання передачі даної адміністративної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми у межах розгляду цієї заяви про ухвалення додаткової постанови із формуванням висновків щодо застосування норм КАС України, Верховний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 5 статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Відповідно до частин першої, другої статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу.
З огляду на зазначене, проаналізувавши доводи заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що зазначені  заявником мотиви, не є такими, що в розумінні наведених законодавчих приписів можуть слугувати підставою для передачі даної адміністративної справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
За приписами частин першої і четвертої   статті 252 КАС України   питання про судові витрати вирішується судом, що ухвалив судове рішення, шляхом ухвалення додаткового судового рішення.   Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №640/21735/18 слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 14, 139, 143, 248, 252, 345,   346-347, 355,   359 КАС України, Верховний Суд, -
УХВАЛИВ:
1. Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
2. Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №640/21735/18.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк ,
Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду