Ухвала
Іменем України 
 
19 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 333/6903/20
провадження № 51-1826ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 , 
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується з вказаним судовим рішенням, порушує питання про його скасування.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог  п. 4 ч. 2 та ч. 6 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни                 судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному прокурор у своїй касаційній скарзі, вказуючи на    невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, лише формально посилається на  несправедливість призначеного ОСОБА_4 покарання через м`якість, при  цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК України.
Також прокурор у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм процесуального закону, які в силу ст. 412 КПК України є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Крім того, всупереч вимогам ч. 6 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не  додано копій її додатків (копій судових рішень) у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
       
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                  ОСОБА_3