КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
03110  м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а 

П  О  С  Т  А  Н  О  В  А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
14 квітня 2021 року	                                                    м. Київ	
 
Київський апеляційний суд у складі судді  Шахової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року стосовно
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , працюючого в Києво-Святошинському районному центрі зайнятості, ІПН НОМЕР_1 
 
                                                           В С Т А Н О В И В:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
            Стягнуто з ОСОБА_1   на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн.
Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 25.12.2020 приблизно о 02 годині 00 хвилин керував транспортним засобом Volkswagen Golf Plus, номерний знак НОМЕР_2 , по АДРЕСА_3, з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
            Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року,  а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
            На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що поза увагою суду залишилося те, що він відмовився від проходження тесту на Драгер, оскільки представник поліції не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, які передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.
            Також матеріали справи не містять направлення у заклад охорони здоров`я, що позбавило його можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.
            Протокол складено з порушенням статті 256 КУпАП, оскільки в ньому зазначений один свідок. Вказував, що свідка ОСОБА_2 він не бачив взагалі. Зазначав також, що свідки були викликані самими поліцейськими і вони є їх знайомими.
            Його вина не підтверджена належними та допустимими доказами і ґрунтується лише на протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки інші докази його вини в адміністративних матеріалах відсутні.
             В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній, просив постанову суду першої інстанції скасувати та закрити адміністративне провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, слід дійти до наступних висновків.
            Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, як указано в          ст. 294 КУпАП.
            Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
            Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення  справи.
            Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
            Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
            Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
За результатами розгляду справи, зміст постанови органу (посадової особи) повинен відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП.
Системний аналіз вказаних норм процесуального закону вказує на те, що у разі визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, у постанові потрібно, зокрема, наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Ці вимоги закону при розгляді судом першої інстанції матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного  стосовно   ОСОБА_1 в повній мірі не дотримані.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 177985, водій ОСОБА_1 25.12.2020 приблизно о 02 годині 00 хвилин керував транспортним засобом Volkswagen Golf Plus, номерний знак НОМЕР_2 , по АДРЕСА_3, з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).
Вказані обставини підтверджуються також поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 2,3).
 Згідно змісту постанови суду першої інстанції, в судовому засіданні  01.02.2021 ОСОБА_1 вину не визнав та   пояснив, що 24.12.2020  їхав за тортом для дружини, його зупинили працівники поліції, посадили у автомобіль, він сидів там близько двох годин, працівники поліції спілкувалися з ним у грубій формі, сказали, що він п`яний, запропонували пройти тест Драгер, на що він попросив документи на прилад, працівники поліції відмовили, повідомивши, що приїдуть поняті. 
Одного свідка поліцейський викликав особисто за телефоном, він був з ним знайомий, іншого свідка не було. Він весь цей час сидів у машині, свідки його не бачили, оскільки він сидів на задньому сидінні автомобіля, зі свідками не спілкувався, поліцейські йому заборонити спілкуватися зі свідками. Від проходження огляду на стан сп`яніння на приладі Драгер відмовився, бо поліцейські не надали йому документи на прилад. 
Після направлення Києво-Святошинським районним судом Київської області за ухвалою від 01.02.2021 адміністративної справи для додаткової перевірки та належного оформлення, вбачається, що відеозапис події від 25.12.2020, який би міг підтвердити чи спростувати пояснення ОСОБА_1 відсутні.
В судовому засіданні суду першої інстанції від 22.03.2021 року ОСОБА_1    додатково пояснив, що працівники поліції відмовили вести відеофіксацію, знімати їх на його телефон йому заборонили. Поліцейські викликали своїх знайомих у якості понятих. Відмовився проходити огляд на приладі Драгер, бо працівники поліції не надали йому сертифікатів відповідності приладу та свідоцтва про повірку, понятими були знайомі поліцейських, сам він був у стресовому стані, спиртних напоїв не вживав. До лікарні на огляд їхати йому не пропонували, направлення на огляд не виписували. Після оформлення документів його транспортний засіб працівники поліції не вилучили. 
Положеннями ч. 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі№ 338/1/17, візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Отже, для підтвердження порушення ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України, в т.ч. п. 2.5 цих Правил, органом поліції, відповідно до ст. 251 КУпАП, та відомчих актів, зокрема Наказу МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року, мав би бути наданий відеозапис події. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення особою такого правопорушення.
Так, згідно вимог, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказаною нормою дійсно встановлена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд залишив поза увагою те, що, згідно з вимогами ч. 5 ст. 266 цього Кодексу, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до вимог п. 7 розділу І. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Як прямо передбачено п.п. 5, 6 розділу ІІ. Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Крім того, як встановлено п. 6 розділу ІХ. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року  № 1395, лише у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Як встановлено за наслідками апеляційного розгляду, під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, поліцейськими не були дотримані в повному обсязі вищенаведені вимоги законодавства та відомчих інструкцій, приймаючи до уваги наступне.
Працівники поліції, маючи нагрудні камери відео реєстратори, взагалі не фіксували процес оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення, крім пояснень свідків, не було додано а ні відеозапису, а ні Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а ні Направлення водія до закладу охорони здоров`я.  
Наведені обставини дозволяють стверджувати про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б дозволили, поза розумним сумнівом, зробити висновок про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, як зазначалось вище, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 цього Кодексу, не може  вважатися дійсним.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду щодо ОСОБА_1 - скасуванню, із закриттям провадження у справі щодо нього, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП,у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року, відповідно до якої  ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього- закрити, на підставі п. 1     ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                                                   О.В.Шахова