ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року
м. Харків
Справа № 615/914/20
Провадження № 22-ц/818/1940/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В.,Пилипчук Н.П.
секретаря Каплоух Н.Б.

Учасники справи:

Позивач – ОСОБА_1 ,

Відповідач – ОСОБА_2 , 

Третя особа: Департамент територіального контролю Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент територіального контролю Харківської міської ради про знесення самовільно побудованої прибудови до будинку,  
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила зобов`язати його знести за власний рахунок прибудову до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та привести будинок у первинний стан відповідно до технічного паспорту протягом 30 днів з дати набрання рішенням законної сили, а також стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., вказуючи, що їй належить 52/100 частини вказаного будинку, а 48/100 відповідачу. Останній без її згоди та дозволів державних органів збудував самовільну прибудову до будинку, яка не відповідає будівельним нормам та перебуває у небезпечному стані. На її звернення Департаментом територіального контролю ХМР 18.10.2019 видано відповідачу припис на усунення порушень у строк до 02.11.2019. Позивач найняла бригаду для виконання знесення прибудови, однак ОСОБА_2 перешкоджав будівельній техніці виконати роботу. На її повторне звернення до Департаменту територіального контролю ХМР, їй направили лист з роз`ясненням про звернення до суду із позовом. Таким чином, враховуючи, що вказана прибудова є самочином, здійснена без будь-яких необхідних дозволів та документів, збудована з істотними порушеннями будівельних норм, позивач просить зобов`язати відповідача знести її за власний рахунок. Крім того, вказала, що протиправними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка привела до сильних душевних хвилювань та страждань, яку позивач оцінює в 30 000 грн. та просить стягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 знести за власний рахунок збудовану ним прибудову до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; привести будинок у первинний стан відповідно до технічного паспорту. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до технічного паспорту від 25.09.2019 відповідач при виконанні будівельних робіт не вийшов за межі дозволеного Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Харкові ради №62 від 11.03.2009 будівництва. Інспекцією було встановлено, що будівництво ведеться без повідомлення відповідного ргану про виконання будівельних робіт, та приписом відповідачу запропоновано усунути це порушення. Крім того зазначав, що виконуючи реконструкцію належної йому частини будинку він мав на меті поліпшення житлових умов без подальшого перерозподілу часток. Посилався на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1  посилалась на ті самі підстави, що і під час подання позову.
Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, звернулися із заявами про відкладення розгляду справи, посилаючись відповідач на хворобу, представник на зайнятість в іншому судовому процесі. З огляду на те, що справа тривалий час знаходиться в провадженні суду, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності цих осіб, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи по суті.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Задовольняючи позов в частині знесення самочинного будівництва суд першої інстанції виходив з того, що наявність самочинних прибудов та надбудов, здійснених відповідачем, порушує права позивача як співвласника будинку та земельної ділянки, на якій він знаходиться, а також те, що відповідач ухиляється від виконання припису Інспекції щодо усунення порушень у сфері містобудівної діяльності та не надав необхідних для здійснення такого будівництва документів.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають  обставинам справи та зібраним у справі доказам.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , згідно договору дарування від 20.08.2001, належить 52/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27.09.2002 належить 48/100 частин вказаного будинку.
Згідно технічного паспорту на будинок, в ньому наявний штамп встановленого зразка щодо самовільного будівництва без дозвільних документів прибудови літ. «Б1-2», мезонін літ. «Бмез.», приміщення №№ 1-10, 1-11, 1-12, 1-13, приміщення №1-8 переобладнано з ганку.

На підставі звернення ОСОБА_1 від 15.08.2019, 05.09.2019 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю ХМР (- далі Інспеція) було проведено позапланову перевірку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якої, згідно акту №747 від 05.09.2019 встановлено, що житловий будинок літ «Б-1» по АДРЕСА_1 самочинно реконструйований шляхом будівництва надбудови та прибудови, внаслідок чого збільшені висота та площа будинку без документа, що надає право на виконання будівельних робіт, що порушує п.1 ч.1 ст. 34, ч.ч. 1,2 ст. 36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», аб. 2 п.5, п. 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, ч.1 ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність».

Інспекцією видано ОСОБА_2 припис від 05.09.2019 №747-Пр-У-Т про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у строк до 05.11.2019.

Згідно доповідної записки головного спеціаліста сектору інспекційної роботи Інспекції Осика І.В., останньою разом із ОСОБА_3 , здійснено вихід на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення позапланових заходів, згідно направлень Інспекції від 12.11.2019 №1117-Н та від 29.11.2019 №1194-Н. Під час поточного виходу щодо виконання вимог припису №747-Пр-У-Т від 05.09.2019 встановлено, що з моменту надання припису стан вказаного домоволодіння не змінився, будівельні роботи під час перевірки не проводились. 

Згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м.Харкові ради №62 від 11.03.2009 ОСОБА_2 надано дозвіл щодо побудови до кв.№2 першого поверху прибудови розміром 5.3 х 3.7 та мансарду розміром 14.5 х 5.7 з терасою і балконом до кв. АДРЕСА_3 . При цьому, загальна площа будинку зміниться на 196,0 кв.м. (житлова 98 кв.м.), у т.ч. загальна площа кв. АДРЕСА_4 зміниться на 126,6 кв.м. (житлова – 70,3 кв.м.). Також зазначено, що всі роботи з будівництвом повинні виконуватись після затвердження в установленому порядку робочого проекту та у відповідності з діючими будівельними і санітарними нормами, правилами охорони праці і пожежної безпеки. 

Як вбачається з вищезазначеної доповідної записки, станом на 03.12.2019 в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно- будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . До теперішнього часу інформація про виконання припису не надходила.
Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.
Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Способи захисту цивільних прав, у тому числі захисту права власності, визначені в ст. 16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним.
Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала,що відповідач без її згоди та дозволів державних органів збудував самовільну прибудову до будинку, яка не відповідає будівельним нормам та перебуває у небезпечному стані, у зв`язку з чим, посилаючись на норму ст. 376 ЦК України просила зобов`язати його знести за власний рахунок прибудову до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та привести будинок у первинний стан відповідно до технічного паспорту.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
За положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа у встановлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визнанням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова є неможливою.
У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)».
Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-1721цс16.
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі №6-137цс14, що правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Встановлено, що згідно договору дарування від 20.08.2001, ОСОБА_1 належить 52/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27.09.2002 належить 48/100 частин вказаного будинку.

Згідно технічного паспорту на будинок, в ньому наявний штамп встановленого зразка щодо самовільного будівництва без дозвільних документів прибудови літ. «Б1-2», мезонін літ. «Бмез.», приміщення №№ 1-10, 1-11, 1-12, 1-13, приміщення №1-8 переобладнано з ганку.

05.09.2019 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю ХМР (- далі Інспеція) було проведено позапланову перевірку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якої, згідно акту №747 від 05.09.2019 встановлено, що житловий будинок літ «Б-1» по АДРЕСА_1 самочинно реконструйований шляхом будівництва надбудови та прибудови, внаслідок чого збільшені висота та площа будинку без документа, що надає право на виконання будівельних робіт.
Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтями 355, 356, ч.ч.1, 4 ст.357, ч.ч.1-3 ст.358, ст.361, ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Сам по собі той факт, що позивач, як співвласник домоволодіння не надавав згоду на зведення спірних будівель не є достатнім для висновку про наявність підстав для знесення об`єктів самочинного будівництва, оскільки не встановлено фактичного порушення прав позивача.
Звертаючись з позовом ОСОБА_1 не довела, що цією прибудовою порушено її права, що це заважає користуватися її власністю або розпоряджатися.
Крім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Будь-яких інших доводів, яким чином порушуються права позивача спірними самочинними побудовами та доказів на підтвердження цих обставин, що є його обов`язком відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не наведено.
Оскільки, апеляційним судом не встановлено та позивачем не надано належних допустимих доказів порушення її прав, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось.
Згідно із п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.1, п.4 ч.1 ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року в оскаржуваній частині – скасувати, ухвалити нове. 
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент територіального контролю Харківської міської ради про знесення самовільно побудованої прибудови до будинку –відмовити.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди в апеляційному порядку не переглядалось.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.
Головуючий  С.С. Кругова

Судді  О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення
виготовлено 24 травня 2021 року