П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/2256/20	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойко А.В. та Шевчук О.А.,
при секретарі – Пальоній І.М., 
за участю: представника апелянта – Чабанюка Вадима Станіславовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Меблі-Сервіс" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Меблі-Сервіс" до Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради про визнання протиправною відмови,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Меблі-Сервіс" (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради про визнання протиправною відмови, викладеної в листі від 06 березня 2020 року №209/12.01-20, та зобов`язання продовжити термін дії дозволу від 14 березня 2014 року №1914 на 5 років.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даним рішенням суду ТОВ подало апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14 березня 2014 року №241 позивачу було видано дозвіл №1914 на розміщення зовнішньої реклами в м.Миколаєві по вул.Скороходова, між будинками №128 та АДРЕСА_1 . Строк дії дозволу було двічі продовжено, загалом до 14 березня 2020 року.
04 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження дії дозволу №1914.
Листом від 06 березня 2020 року №209/12.01-20 відповідач відмовив у продовженні терміну дії дозволу, посилаючись на розміщення рекламного засобу з порушеннями, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Залишаючи позов без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи у продовженні строку дії дозволу №1914 на розміщення зовнішньої реклами, суб`єкт владних повноважень обґрунтовано та правомірно виходив з того, що позивачем порушено вимоги п. 5.2.3 ДБН В.2.3-5:2018, п. 3.7.4 ДСТУ 3587-97 та рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15 червня 2015 року №496.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.
Положеннями статті 1 Закону України "Про рекламу" передбачено, що зовнішня реклама – це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Частиною 1 ст.16 вищевказаного закону визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Типові правила регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.
Постановою КМУ від 29 грудня 2003 року №2067 було затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, п.3 яких передбачено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.
Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до  Закону України  “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності”.
Згідно положень ст.1 вказаного Закону дозвільна система у сфері господарської діяльності - сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, адміністраторами та суб`єктами господарювання у зв`язку з видачею документів дозвільного характеру, переоформленням, анулюванням документів дозвільного характеру; документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності; дозвільна (погоджувальна) процедура - сукупність дій, що здійснюються адміністраторами та дозвільними органами під час проведення погодження (розгляду), оформлення, надання висновків тощо, які передують отриманню документа дозвільного характеру.
Законом України "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" регламентовано вичерпний перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, зокрема, згідно положень п.63 Додатку 1 до вказаного Закону, до документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності відноситься дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.
Відповідно до ч.5 ст.4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.
Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.
Так, відмовляючи в продовженні дозволу на розміщення зовнішньої реклами, відповідач виходив з не дотримання ТОВ:
- норм п.5.2.3 ДБН В.2.3-5:2018 "Вулиці та дороги населених пунктів", а саме: найменшу відстань видимості в плані у зоні транспортної розв`язки в одному рівні слід визначати побудовою трикутника видимості (додаток Г), у зоні якого не допускається розміщувати будь-які будови, тимчасові споруди та зелені насадження заввишки більше ніж 1,2 м; 
- стандартів п.3.7.4 ДСТУ 3587-97 "Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди", а саме: забороняється розміщувати споруди торговельно-побутового призначення, рекламоносії та інші об`єкти дорожнього сервісу ближче ніж 50 м до перехрещень вулиць та пішохідних переходів;
- рекламний засіб не відповідає типам (розмірам) рекламних засобів, згідно вимог, встановлених рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15 червня 2015 року №496.
З приводу вказаних порушень колегія суддів зазначає, що в обґрунтування власної правої позиції відповідачем зазначено, що 06 березня 2020 року було здійснено обстеження рекламного засобу позивача та встановлено, що рекламний засіб розміщений від перехрестя на відстані 22 м.; крім того, порушено п.5.2.3 ДБН В.2.3-5:2018 та п.3.7.4 ДСТУ 3587-97; розмір рекламоносія згідно дозволу №1914 складає 1,5х1,5 м, що не відповідає типам (розмірам) рекламних засобів згідно вимог, встановлених рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15 червня 2015 року №496. 
За результатом вказаного обстеження відповідачем було складено акт обстеження рекламних засобів за підписом представника робочого органу: начальника відділу комплексного благоустрою ландшафтної архітектури міста, зовнішньої реклами та інформаційних вивісок департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради – Павлової Г., представника робочого органу: заступника начальника відділу комплексного благоустрою, ландшафтної архітектури міста, зовнішньої реклами та інформаційних вивісок департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради – Панченко В. та керівника робочого органу Директора департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради – Цимбал А. Крім того, до вказаного акту обстеження рекламних засобів було додано фотоматеріали, що також містяться в матеріалах справи.
Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12 червня 2015 року №496 було затверджено містобудівні вимоги по розміщенню рекламних засобів у м.Миколаєві, також було доручено Робочому органу з питань розміщення зовнішньої реклами – управлінню містобудування та архітектури Миколаївської міської ради керуватись даними містобудівними вимогами при наданні пріоритетів, продовженні терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами та узгодженні зовнішнього вигляду рекламних засобів у м. Миколаєві.
Відповідно до п.1.1 та 1.2 Містобудівних вимог по розміщенню рекламних засобів у м.Миколаєві, вказані містобудівні вимоги регулюють розміщення рекламних засобів на проспектах, вулицях та історичних ареалах міста. Містобудівні вимоги діють на всій території м.Миколаєва і є обов`язковими для всіх фізичних та юридичних осіб, що здійснюють діяльність у сфері зовнішньої реклами, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, інших організацій, незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості.
Також, слід зазначити, що п.3 вказаних вимог передбачено типи рекламних засобів, згідно яких рекламний засіб ТОВ відповідає: ознакам стаціонарний щиту (типу «біллборд») – наземний рекламний засіб формату 6 х 3 м, 12 х 3 м., та ознакам стаціонарного щиту розміром 2.0 х 3.0 м – наземний рекламний засіб, двосторонній або односторонній з внутрішнім або зовнішнім підсвітленням (мал.14), які, як зазначено, мають іншу розмірність ніж рекламний засіб ТОВ. 
Положеннями ч.1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
На думку колегії суддів, вищенаведені доводи та з урахуванням положень ч.1 статті 77 КАС України, свідчать про наявність правових підстав для відмови позивачу в продовженні дозволу на розміщення зовнішньої реклами.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в обґрунтування власної правової позиції позивачем не було зазначено жодних доводів та спростувань щодо суті виявлених відповідачем недоліків рекламної конструкції ТОВ, в тому числі щодо дотримання вимог п.3.7.4 ДСТУ 3587-97 "Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди", а вказано лише на процедурні моменти, які, на думку колегії суддів, не впливають на оцінку законності спірної відмови.
Також, колегія суддів не приймає до уваги послання ТОВ на ту обставину, що спірний дозвіл вже продовжувався в 2014 році, а тому, на думку ТОВ, і в даному випадку повинен бути продовжений автоматично, оскільки питання продовження спірного дозволу не є формальним, а під час процедури його продовження відповідний суб`єкт владних повноважень зобов`язаний вчиняти дії щодо з`ясування відповідності рекламної конструкції вимогам діючого законодавства станом саме на момент вирішення питання про продовження дозволу.
Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ про визнання протиправною відмови та зобов`язання продовжити термін дії дозволу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Меблі-Сервіс" – залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.