ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2709/21 Справа № 216/5820/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/5820/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачка - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дерев`янко Ірина Олександрівна, на  рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року, яке ухвалено  суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 вересня 2020 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі – ФОП ОСОБА_2 ), треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» (надалі – ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур»), про стягнення авансу та моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.06.2017 року, з метою організації весільної подорожі, він звернувся до ФОП ОСОБА_2 , з якою уклав договір надання туристичних послуг від 05.06.2017 року. За умовами п. 2.1 вказаного Договору відповідачка зобов`язалась, відповідно до заявки позивача на бронювання, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а позивач зобов`язався прийняти такі послуги та оплатити їх. За преамбулою договору він укладався не лише в інтересах позивача, а й його брата – ОСОБА_5 та дружини ОСОБА_6 . Істотними умовами договору сторін визначили термін відпочинку - з 16.09.2017 року по 23.09.2017 року, готель OMER HOLIDAY RESORT 5***** Kusadasi CLUB ROOM на одного та на двох за програмою все включено, трансфер та переліт, наявність медичної страховки. Вартість туристичного обслуговування склала сорок дві тисячі двісті гривень, у тому числі, інформаційно-консультаційні послуги відповідачки. За пунктом 3.1.1 туроператор зобов`язався надати туристу всю необхідну інформацію, що передбачена чинним законодавством України. Позивач свої зобов`язання з оплати вартості послуг 5 та 7 червня 2017 року виконав у повному обсязі, сплативши відповідачці 21000,00 грн. та 21000,00 грн. Співробітники відповідачки повідомили йому, що для виконання туру ОСОБА_7 необхідно отримати закордонний паспорт та запропонували послуги щодо його отримання. Послуги щодо отримання закордонного паспорту відповідачкою не надано до початку туру. Позивач неодноразово намагався вирішити питання щодо можливості зміни дати туру, проте запропоновані відповідачкою варіанти не відповідали вимогам турдоговору. Таким чином, позивач вважає, що всупереч умов договору, відповідачка до початку туру не надала йому виїзні документи (проїзні документи, страхові поліси, ваучери, закордонні паспорти туристів) щодо всіх осіб, зазначених в договорі. З метою повернення грошових коштів, сплачених за неналежно надані послуги, 06.10.2017 року позивач звернувся з претензією до відповідачки. Розглянувши претензію, відповідачка частково повернула сплачені позивачем кошти в розмірі 35698,53 грн, недоплаченою сумою є – 6301,47 грн. У зв`язку з порушенням відповідачкою прав позивача, в його сім`ї почали виникати сварки, непорозуміння, сімейні стосунки між подружжям є напруженими по теперішній час. Через сильне душевне хвилювання, порушення сну, запаморочення, постійну головну біль дружина позивача вимушена була звернутися до невропатолога, який призначив їй лікування. 
Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд: стягнути з відповідачки ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6301,47 грн., а також моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. та судові витрати.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 6301,47 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2434,71 грн.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 247,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідача ФОП ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дерев`янко І.О., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та безпідставність висновків суду першої інстанції щодо порушення ФОП ОСОБА_2 умов договору про надання туристичних послуг. Зокрема, вказує на те, що судом не було враховано вимоги Закону України «Про туризм», згідно якого турист має право відмовитися від туру в будь-який момент з виплатою йому всієї сплаченої за тур суми, за вирахуванням реально понесених та документально підтверджених витрат з організації даного конкретного туру, тобто турист несе певні ризики, певний відсоток коштів йому не повертається. Туроператором була визначена сума фактично понесених витрат в розмірі 2995,30 грн. На виконання умов укладеного договору відповідач отримав винагороду за консультаційно-інформаційні послуги з підбору туру, в розмірі 3506,00 грн, а тому при відмові від туру позивачеві було повернуто кошти у сумі 35 698,70 грн., тобто із вирахуванням реально понесених і документально підтверджених витрат з організації даного туру.
Згідно п. 4.12. Договору, документи можуть передаватися електронним зв`язком, а тому передача виїзних документ по туру правомірно відбулася за допомогою системи «Вайбер», й висновки суду першої інстанції щодо невиконання відповідачкою свого обов`язку в цій частині є необґрунтованими.
Не погоджується відповідачка й з висновком суду першої інстанції щодо надання недостовірної інформації щодо переліку необхідних документів громадян України для перебування у Туреччині, адже, при оформленні договору та бронюванні туру, позивачем було надано дійсні закордонні паспорти, а вже після цього відбулося одруження, що призвело до зміни прізвища туристки ОСОБА_8 й ця подія призвела до необхідності оформлення нового закордонного паспорту. 
Також, зауважує й на тому, що за результатами перевірки Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області не було виявлено порушень прав споживача.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 щодо відшкодування моральної шкоди в апеляційному порядку не оскаржене, а тому колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.01.2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Анекс тур Турагенство», який діє на підставі договору №49А/17 від 21.01.2017 року від імені та за дорученням ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», був укладений Субагентський договір №3СА/17 (т. 1 а.с. 200-204), відповідно до якого турагент зобов`язується за винагороду надати послуги третій особі з реалізації тур продукту, який сформований постачальником послуг – іноземним туроператором «Anex Tourism Worldwide DMCC», шляхом укладання договорів на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем постачальника послуг, а також здійснювати фактичні дії, визначені договором, із самостійним набором та комплектацією туристичних груп. 
05.06.2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про надання туристичних послуг б/н (т. 1 а.с. 5). 
Згідно з п.2.1 розділу 2 цього Договору зазначено, що турагент зобов`язується відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. 
05.06.2017 року від турагента надійшли заявки на бронювання туру за допомогою системи «Anextour on-line», яка містила інформацію про замовлений комплекс туристичних послуг. Турагент за заявкою №3864210 для туристів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та за заявкою №3864233 для туриста ОСОБА_12 забронював авіаквитки Київ (16.09.2017) – ОСОБА_13 (23.09.2017) – Київ на чартерному рейсі, проживання в готелі «OMER HOLIDAY RESORT 5*****» з 16.09.2017 року по 23.09.2017 року, харчування, трансфер, страхування. 
06.06.2017 року заявки №3864210, 3864233 були підтверджені. 
Вартість туру за заявкою № 3864210 склала 23445,03 грн, за заявкою №3864233 склала 15248,80 грн
За пунктом 3.1.1 Договору туроператор зобов`язався надати туристу всю необхідну інформацію, що передбачена чинним законодавством України.
Крім того, турагент зобов`язався забезпечити туриста необхідними документами відповідно до кількості туристів: ваучер, страховий поліс, авіаквитки на авіарейсах згідно з графіком відправлення за маршрутом, вказаним в листі бронювання (п. 3.1.3 Договору).
Згідно п. 3.1.1 договору про надання туристичних послуг від 05.06.2017 року турагент зобов`язується надати туристу всю інформацію, що передбачена чинним законодавством України.
ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 та змінила прізвище на « ОСОБА_14 », у зв`язку з чим, виникла необхідність для зміни документів, зокрема тих, що посвідчують особу та надають право на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування. 
Внаслідок неможливості своєчасного оформлення та отримання в`їзних/виїзних документів, а саме: паспорту, закордонного паспорту ОСОБА_15 , позивачем скасовано запланований тур до Туреччини. 
Згідно з актом перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000631-947/7-17 (т. 1 а.с. 69), порушень ФОП ОСОБА_2 законодавства про захист прав споживачів не встановлено.
06.10.2017 року позивач звернувся з претензією щодо неналежно наданих послуг за Договором про надання туристичних послуг від 05 червня 2017 року. Відповідачка ФОП ОСОБА_2 частково визнала вимоги позивача та повернула сплачені ним кошти в розмірі 35698,53 грн, що підтверджується платіжним дорученням №103 від 10.10.2017 року (т. 1 а.с. 19).
Керуючись положеннями частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України «Про туризм», частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 610 та 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України, згідно яких майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків, встановивши, що свої зобов`язання відповідачка ФОП ОСОБА_2 належним чином не виконала, зокрема, в частині своєчасного та повного надання або надання туристові інформації щодо обраного ним туру та в частині повернення всієї суми сплачених за договором коштів, беручи до уваги відсутність будь-яких доказів, які б вказували на узгодження умов договору щодо винагороди за консультаційно-інформаційні послуги з підбору туру чи суми фактично понесених витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача майнової шкоди в сумі 6301,47 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про туризм» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і виконавцем.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
У пункті 8.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
Тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. При цьому останні є одночасно й межами саморегулювання. 
Згідно зі ст.20 Закону України «Про туризм» за договором про туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.
Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо:  невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста;  невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь;  невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.
Договір на туристичне обслуговування може передбачати компенсацію у разі спричинення шкоди туристу невиконанням або неналежним виконанням туристичних послуг, включених до туристичного продукту, відповідно до міжнародних конвенцій, що регламентують надання таких послуг.
Права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.
Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну туриста, встановлюється законом, якщо договором на туристичне обслуговування не передбачена більша відповідальність туроператора.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.
Згідно зі ст.32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.
Статтею 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Агентські відносини регулюються главою 31 ГК України, відповідно до ст.297 ГК України якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст.653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням умов договору однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору.
За змістом наведених вище положень законодавства майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.
Як встановлено судом першої інстанцїі та не спростовано у суді апеляційної інстанції, відповідачка ФОП ОСОБА_2 , всупереч вимогам п. 3.1.1 договору про надання туристичних послуг та ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 19-1 ЗУ «Про туризм», не надала повної інформації щодо строків оформлення в`їзних/виїзних документів, а саме: закордонного паспорту, який було необхідно змінити туристу ОСОБА_7 , у зв`язку зі зміною прізвища, що призвело до подальшого скасування запланованої поїздки та, відповідно, тягне за собою збитки для позивача, які мають бути відшкодовані у повному обсязі суб`єктом туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто відповідачкою у справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо надання недостовірної інформації щодо переліку необхідних документів громадян України для перебування у Туреччині, адже, при оформленні договору та бронюванні туру, позивачем було надано дійсні закордонні паспорти, а вже після цього відбулося одруження, що призвело до зміни прізвища туристки ОСОБА_8 й ця подія призвела до необхідності оформлення нового закордонного паспорту, колегією суддів відхиляються, оскільки матеріалами справи підтверджено спілкування сторін через електронний сервіс «Вайбер» щодо отримання дружиною позивача нового закордонного паспорту (т. 1 а.с. 12-17). Згідно тверджень відповідачки в апеляційній скарзі, згідно п. 4.12. Договору, документи можуть передаватися електронним зв`язком, а тому колегія суддів вважає належним доказом роздруківку із системи «Вайбер», яка підтверджує, що ФОП ОСОБА_2 не було належним чином надано позивачеві всю інформацію щодо організації та здійснення подорожі та здійснено бронювання туру для дружини позивача без урахування зміни її прізвища, у зв`язку з одруженням.
На такі порушення ФОП ОСОБА_2 щодо ненадання всієї необхідної інформації для здійснення туру за заявками №3864210, 3864233 посилається й ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», із яким відповідачкою був укладений Субагентський договір №3СА/17, який при розгляді претензії позивача, врахувавши вимоги п. 3.3.2. Договору, згідно якого турагент зобов`язаний перевіряти у туристів наявність та правильність оформлення необхідних паспортних та візових документів для в`їзду та виїзду, просив залагодити виниклу ситуацію та в подальшому до укладення договору на туристичне обслуговування надати туристу всю необхідну інформацію, згідно ст. 19-1, 20 ЗУ «Про туризм» (т. 1 а.с. 18).
Доводи апеляційної скарги про те, що згідно ЗУ «Про туризм» турист має право відмовитися від туру в будь-який момент з виплатою йому всієї сплаченої за тур суми, за вирахуванням реально понесених та документально підтверджених витрат з організації даного конкретного туру, й саме така сума збитків була компенсована позивачеві, колегією суддів відхиляються, оскільки, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, не було надано належних та допустимих доказів розміру винагороди за консультаційно-інформаційні послуги з підбору туру чи суми фактично понесених витрат.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дерев`янко Ірина Олександрівна, - залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: