ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/702/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/2401/20 Категорія: 310020000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       08 квітня 2021 року        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2021 року (повний текст рішення складений 19 лютого 2021 року), по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

       У квітні 2020 року ОСОБА_2  звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 27 липня 2004 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2012 року.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу син проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. 
Зараз син продовжує навчання у ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» та у Вищій школі Менеджерській в м. Варшава (Польща) за програмою «Подвійний диплом» за спеціальністю право, освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр на заочній формі навчання.
Крім того, ОСОБА_3 є студентом 1 курсу навчального закладу: Факультет дистанційного навчання (Черкаський центр дистанційного навчання) Вищого навчального закладу «Міжрегіональна Академія управління персоналом» ЦНД «Черкаський інститут». Спеціальність : внутрішня безпека. Освітньо-кваліфікаційний рівень – бакалавр. Форма навчання – заочна. Термін навчання: 19.08.2019 – 19.02.2024.
        Позивачка не має змоги повністю матеріально утримувати себе та свого сина, а відповідач працездатний, матеріально забезпечений, має змогу надавати матеріальну допомогу сину, який навчається.
З таких підстав просила суд стягнути із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 4 500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та продовжуючи до досягнення сином 23 років або закінчення навчання.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 02 квітня 2020 року і продовжувати до закінчення ОСОБА_3 навчання у Черкаському державному технологічному університеті, тобто до 30.06.2023 року , включно.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення в частині щомісячного стягнення аліментів підлягає до негайного виконання.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовились про інше.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що досліджуючи обставини справи судом враховано, що відповідач є чоловіком працездатного віку, у власності його нинішньої дружини є автомобіль, а також в період з 22 липня 2018 року по 18 жовтня 2020 року відповідач неодноразового перетинав кордон України, має право на пільги передбачені законодавством України для багатодітних сімей та його дружина отримувала неодноразово переводи від своєї матері, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів на повнолітнього сина у розмірі 3 000 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2021 року виправлено описку в рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2021 року ( вступна та резолютивна частина) по справі № 711/2401/20 зазначено та визначено «Вірно» в резолютивній частині рішення ( вступна та резолютивна частина): «стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання. Аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 02 квітня 2020 року і продовжувати до закінчення ОСОБА_3 навчання у Черкаському державному технологічному університеті, тобто по 30.06.2023 року , включно».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне, необґрунтоване, постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права та при неповному з`ясуванні обставин справи, а по справі ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні рішення суду не було враховано положення законодавства щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, за умови існування можливості надавати матеріальну допомогу.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції врахував майновий стан дружини відповідача та виходив із того, що відповідач є особою працездатного віку, тому має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Такий висновок суду суперечить фактичним обставинам справи та не ґрунтується на нормах закону, оскільки він є особою, яка має інвалідність ІІ групи загального захворювання, тобто він належить згідно чинного законодавства до категорії осіб непрацездатних громадян.
Також судом при визначенні розміру аліментів у розмірі 3 000 грн. суд врахував майновий стан дружини відповідача, що суперечить вимогам ст. 182 СК України.
Судом було стягнуто аліменти за період, протягом якого повнолітній дитина не навчалась, оскільки із наданих доказів вбачається, що у період з 29 червня 2020 року по 14 вересня 2020 року син не навчався.
Крім того, при постановленні рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Оскільки позивач просила суд стягнути аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, а суд вирішив стягнути аліменти на користь повнолітнього сина, який участі у розгляді справи не брав.
Судом також неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат, оскільки з відповідача не підлягають стягненню судовий збір, так як він є особою , яка має ІІ групу інвалідності і від сплати судового збору звільнений.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2021 року залишити без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення суду - законним.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте таким вимогам рішення суду не відповідає.
Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18.
Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.  
За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (не залежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та довідки про реєстрацію місця проживання особи, вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 .
На час розгляду справи ОСОБА_3 досяг повноліття та згідно довідки № 2 від 06.02.2020 року, виданої Представництвом ПАТ «Вищий заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» навчається на 1 курсі навчального закладу: Факультет дистанційного навчання (Черкаський центр дистанційного навчання) Вищого навчального закладу «Міжрегіональна Академія управління персоналом « ЦДН «Черкаський інститут», форма навчання – заочна, термін навчання – 19.08.2019 - 19.02.2024 року.
Відповідно до довідки № 157/20 від 23.11.2020 року, виданої Черкаським державним технологічний університетом, ОСОБА_3 здобуває вищу освіту в Черкаському державному технологічному університету на бакалаврському освітньому рівні за спеціальністю 081 право за кошти фізичних осіб, форма навчання – денна, період навчання з 15.09.2020 року по 30.06.2023 року.
Судом вірно встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_3 , не працює та перебуває на утриманні матері – ОСОБА_2 , а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина не надає.
Також судом встановлено, що згідно укладених контрактів позивачем було сплачено кошти за навчання ОСОБА_3 , згідно квитанції № 0.0.1407038669.1 від 13.07.2019 року позивачем здійснено перерахування коштів на рахунок Міжрегіональної Академії управління персоналом в розмірі 6 560 грн., згідно квитанції №0.0.1755684586.1 ВІД 02.07.2020 РОКУ позивачем здійснено перерахування коштів на рахунок Міжрегіональної академії управління персоналом в розмірі 4 500 грн. та відповідно до квитанції № 2090-4716-9149-7880 від 21.09.2020 року позивачем було здійснено оплату за навчання в розмірі 8 950 грн. на рахунок Черкаського державного технологічного університету.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Проте, при визначенні розміру аліментів, судом не враховано положень ст. 182 СК України.
Так, при визначенні розміру аліментів не враховано, що відповідач офіційно не працевлаштований, а також є особою, якій встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 869242.
Відповідно до довідки № 3851 від 28.04.2020 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні ПФУ Головного управління ПФУ в Черкаській області і отримує пенсію по інвалідності. За період з жовтня 2019 року по березень 2020 року отримав пенсію по інвалідності у розмірі 9 680 грн.
Відповідно до Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 20 серпня 2014 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 .
Згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, та згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
       Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що при визначенні розміру аліментів, необхідно виходити із загального майнового стану сім`ї відповідача, а не стану здоров`я та матеріального становище платника аліментів (відповідача).
Отже, доводи позивачки про те, що відповідач має змогу сплачувати 4500 грн на утримання їх спільного повнолітнього сина, що продовжує навчання, - не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що навчаючись в університеті, ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, так як інших джерел доходу не має. Тому, виходячи з матеріалів справи, наявних у справі доказів, приходить до висновку, що відповідач зможе надавати допомогу синові, який продовжує навчання в розмірі 500,00 (п`ятсот) грн. щомісячно. Така сума відповідає фінансовим можливостям батька, враховує як інтереси його повнолітнього сина, так і інтереси інших осіб, що перебувають на утриманні відповідача.
Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка, звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, просила стягнути аліменти на свою користь аліменти, проте суд першої інстанції не звернув на це уваги стягнув аліменти на повнолітнього сина, який не є учасником справи.
Так, згідно ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Враховуючи, що повнолітній син сторін проживає з матір`ю ОСОБА_2 , позивач мала законне право на звернення до суду із даним позовом, тому у резолютивні частині рішення необхідно вказати позивача, а не особу, яка не є учасником справи.
Проте суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув і постановив рішення, яке не відповідає нормам закону.
Посилання апелянта на те, що стягнуто аліменти за період, протягом якого його повнолітня дитина не навчалась, оскільки із наданих доказів вбачається, що у період з 29 червня 2020 року по 14 вересня 2020 року син не навчався, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки аліменти підлягають стягненню з моменту звернення до суду із позовом про стягнення аліментів і до закінчення навчання. Чинним законодавством не передбачено, що під час канікул  повнолітня дитина не проходить навчання і не є підставою для звільнення від передбаченого статтею 199 СК України обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина, оскільки канікулярний час входить в період навчання. 
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
       Позивачка є звільненою від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та відповідач є інвалідом ІІ групи і відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 цього Закону України звільнений від сплати судового збору. 
Тому, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2021 року скасувати.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 02 квітня 2020 року і до кінця строку навчання ОСОБА_3 , тобто до 30 червня 2023 року, включно, але не більш ніж до досягнення 23 років.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

       Судді