25.05.21
22-ц/812/1020/21
Провадження № 22-ц/812/1020/21 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А. Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2021 року м. Миколаїв Справа № 490/8817/15-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М., 
із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,
за участю представника боржника - Павлова К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») про заміну стягувачау справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
22 вересня 2020 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у справі за позовом АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заява мотивована тим, що 15 серпня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення по справі № 490/8817/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 114П/2005 від 28 квітня 2005 року у розмірі 34 828,34 грн.
На підставі рішення суду, було видано виконавчий лист щодо стягнення суми заборгованості з боржника у примусовому порядку та 18 жовтня 2018 року приватним виконавцем Баришніковим А.Д. відкрито виконавче провадження № 57467665.
23 червня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2268/К, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором № 114П/2005 від 28 квітня 2005 року перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Посилаючись на викладене, заявник просив суд замінити стягувача АТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у справі № 490/8817/15-ц.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2020 року заяву ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволено.
Замінено  стягувача у справі № 490/6514/14-ц за позовом АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з АТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що відповідно до приписів частини 3 статті 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони обов`язково з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.
Суд першої інстанції судову повістку ОСОБА_1 не надсилав і в матеріалах справи відсутнє підтвердження повідомлення його про час та місце розгляду справи.
На думку скаржника розгляд зазначеної справи потребував особистої участі боржника та його представника, але судом першої інстанції він був позбавлений такої можливості.
Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що вимоги заявника не ґрунтуються на правових підставах, так як у справі відсутні докази щодо обставин, на які посилається заявник.
Заявником не було надано належного та допустимого доказу про те, що він дійсно є правонаступником, а копії документів не відповідають положенням ЦПК України, тому не можуть бути прийняті судом як докази правонаступництва заявника.
Так, відповідно до частини 2 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як вбачається з резолютивної частини заяви, заявник звернувся з вимогою про заміну правонаступника у цивільній справі № 490/8817/15-ц, натомість відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України суд замінює сторону її правонаступником разі вибуття однієї із сторін саме виконавчого провадження, а не цивільної справи, яка розглядається судом.
Вибуття правонаступника та заміну його іншою стороною у цивільній справі передбачено статтею 55 ЦПК України.
Між тим ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» всупереч встановленому процесуальному порядку просило замінити сторону у цивільній справі, що фактично було неправомірно задоволено судом у оскаржуваній ухвалі.
Жодних вимог про заміну стягувача саме у виконавчому провадженні, як це передбачено частинами 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не заявляло.
Таким чином, суд також зазначив про заміну сторони у цивільній справі, чим грубо порушено процесуальні норми статей 55, 442 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» доводи апеляційної скарги не визнало, погодившись з ухвалою суду першої інстанції.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором №114П/2005 від 28 квітня 2005 року у розмірі 34 828,34 грн. та на користь держави судові витрати у розмірі 487,20 грн.
23 червня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір № 2268/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, у тому числі за кредитним договором укладеного 28 квітня 2005 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .
За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 07 вересня 2020 року у провадженні приватного виконавця Баришнікова А.Д. перебуває виконавче провадження, яке відкрито 18 жовтня 2018 року, стосовно боржника ОСОБА_1 , де стягувачем є ПАТ «Дельта Банк».
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Зокрема, у пункті 24 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України та пункті 23 Рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2»наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Право на публічний розгляд справи позбавлене сенсу, якщо сторона, яка бере участь у справі, не повідомляється про судовий розгляд з таким розрахунком, що особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд у тому випадку, якщо особа вирішить скористатися своїм правом, передбаченим національним законодавством (пункт 21 у рішенні ЄСПЛ у справі «Яковлєв проти Російської Федерації»).
За приписами частини 1 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.
Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження ( частина 3 статті 442 ЦПК України). 
За змістом статей 128, 130 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками, які направляються рекомендованим листом з повідомленням про вручення фізичним особам, які не мають статус підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та вручаються їм під розписку.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання (частина 5 статті 128 ЦПК України).
Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду (частина 2 статті 130 ЦПК України).
Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.
Як встановлено матеріалами справи суд першої інстанції зазначених вимог процесуального закону щодо належного повідомлення учасника справи  ОСОБА_1 не дотримався, оскільки в матеріалах справи наявні копії повідомлень учасників справи про розгляд справи, проте матеріали справи не містять розписок, зокрема учасника справи - ОСОБА_1 про одержання таких судових повісток (повідомлень) з поміткою про дату вручення, що свідчить про не належне повідомлення боржника про дату, час і місце розгляду питання про заміну стягувача.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, розглянувши питання про заміну стягувача за відсутності боржника, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, суд розгляд справи не відклав, причини його неявки в судове засідання не з`ясував, чим  порушив конституційне право  ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
З огляду на наведене оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушення процесуального права щодо належного повідомлення боржника у справі ОСОБА_1 про дату, час і місце засідання суду з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
У виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 334 ГПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
На підставі частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги, купівля-продаж права вимоги) є різновидом правонаступництва. При цьому заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, незалежно від наслідків виконання рішення суду. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (EstimaJorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, ReportofJudgmentsandDecisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено 23 червня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір № 2268/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, у тому числі за кредитним договором укладеним 28 квітня 2005 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .
За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 07 вересня 2020 року у провадженні приватного виконавця Баришнікова А.Д. перебуває виконавче провадження, яке відкрито 18 жовтня 2018 року, стосовно боржника ОСОБА_1 , де стягувачем є ПАТ «Дельта Банк».
Отже за договором від 23 червня 2020 року відбулася заміна сторони (стягувача) в кредитних зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), що є різновидом правонаступництва, внаслідок чого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло відповідні цивільні права та обв`язки щодо прав вимоги за вказаними зобов`язаннями. 
З огляду на викладене заява  ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» є обґрунтованою.
Доводи боржника про те, що заявником не було надано належного та допустимого доказу про те, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» дійсно є правонаступником, а копії документів не відповідають положенням ЦПК України, тому не можуть бути прийняті судом як докази правонаступництва заявника не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Разом із заявою про заміну стягувача заявником надані до суду ксерокопії Договору № 2268/К про відступлення прав вимоги, додаток № 1 до договору, копію платіжного доручення про сплату за Договором відступлення прав вимоги, витяг з автоматизованої системи виконавчих проваджень, виписку з Єдиного реєстру юридичних осіб, виписку зі Статуту товариства, свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, копію довіреності на представництво інтересів. Додатки до заяви прошиті разом із заявою, на зворотній сторінці останнього аркуша міститься напис: «згідно з оригіналом. Прошито, пронумеровано на 12 арк. Представник за довіреністю ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Семченкова Н.С.», засвідчений підписом представника та відбитком печатки ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Порядок засвідчення копій документів, визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55).
Відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Зазначеним вище способом повинна засвідчуватись кожна сторінка документа.
У нашому випадку відмітка про засвідчення копії документа була розміщена лише на останньому аркуші прошитого та пронумерованого документа, а не на кожній його сторінці, при цьому всі сторінки доданого документу були прошиті, на останній його сторінці зазначена кількість аркушів, проставлено посвідчуваний напис, підпис уповноваженої особи та печатка ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», а тому на думку колегії суддів доводи апеляційної скарги в цій частині є непереконливими.
Крім того ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в заяві зазначало, що оригінали доданих до заяви документів знаходяться у заявника. Отже  ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», надавши суду ксерокопії зазначених документів несе відповідальність за їх достовірність оригіналу. При цьому суд за клопотанням учасника справи може витребувати у відповідної особі оригінал письмового доказу ( частина 6  статті 95 ЦПК України).  Скаржник  ОСОБА_1  таких клопотань при зверненні до апеляційного суду з апеляційною скаргою не заявляв, а тому з огляду на наведене, колегія суддів вважає, що надані докази є допустимими.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обставини судом першої інстанції встановлені повно, але допущено неправильне застосування норм процесуального права щодо належного повідомлення про розгляд справи боржника, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про заміну стягувача.
Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» про заміну стягувача задовольнити.
Замінити стягувача Акціонерне товариство «Дельта Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс».
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 
Головуючий Л.М. Царюк
Судді Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.