Постанова 
Іменем України
28 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 554/3547/19-ц
провадження № 61-11678св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Міністерство аграрної політики та продовольства України,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2020 року у складі судді Троцької А. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 квітня                     2020 року в складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М., 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 
 
Позов обґрунтовано тим, що 01 серпня 2017 року між ним та Міністерством аграрної політики та продовольства України в особі державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України Андронова В. Є. було укладено контракт про наймання ОСОБА_1 на посаду генерального директора Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння та садового матеріалу» терміном з 01 серпня 2017 - 29 липня 2022 року.                       20 березня 2019 року наказом № 67-п його звільнено з посади генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садового матеріалу», за невиконання підпунктів «б», «ї», «й» пункту 5.3 розділу 5 контракту                              від 01 серпня 2017 року № 20. Із прийнятим рішенням він не згоден, вважав звільнення незаконним та протиправним. Зазначав, що контракт, умови якого такі, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними. Відповідно до пункту 22 Постанови КМУ № 170 від 19 березня 1994 року, у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні. Відповідно до наданих йому повноважень він здійснював керівництво ДП «ЦСЕНСМ», виконуючи покладені обов`язки сумлінно та відповідально. Натомість, Міністерство аграрної політики та продовольства України здійснило безпідставне незаконне звільнення його з посади з порушенням порядку, визначеного пунктом 22 Постанови КМУ № 170 від 19 березня 1994 року. Одночасно з вирішенням спору про поновлення на роботі, просив суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було допущено порушення його законних прав та інтересів, а також норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим правових підстав для визнання незаконним наказу Мінагрополітики від 20 березня 2019 року № 67-п не встановлено. Підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору. Згідно підпунктами «б», «ї», «й» пункту 5.3 розділу 5 контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Уповноваженого органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі: невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом, Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи дотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; невиконання наказів Уповноваженого органу управління; незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог державної фіскальної служби. Згідно з приміткою до пункту 5 розділу 1 до Положення №170, то воно не поширюється на керівників підприємств державної форми власності, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідні, також не підлягають до задоволення. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу до суду першої інстанції. 
Аргументи учасників справ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі                     № 564/2214/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня                    2020 року в справі № 264/5957/17, постанові Верховного Суду від 31 травня     2018 року у справі № 910/1879/17, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 450/1886/14-ц, постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/10834/16-ц, постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 296/4465/16-ц, постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 617/769/15-ц, постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 203/204/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01 серпня 2017 № 205-п ОСОБА_1 призначено генеральним директором Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння та садового матеріалу» (далі - ДП «ЦСЕНСМ») з 01 серпня 2017 року шляхом укладання контракту, як переможця конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки (а.с. 47).
01 серпня 2017 року між Мінагрополітики та керівником ДП «ЦСЕНСМ» ОСОБА_1 укладено контракт № 20 терміном дії з 01 серпня 2017 року до 29 липня 2022 року (а.с. 48-54).
Пунктом 5.2 розділу 5 контракту визначено, що цей контракт припиняється: а) після закінчення терміну дії контракту; б) за згодою сторін; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3. і 5.4. цього контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.
Підпунктами «б», «ї», «й» пункту 5.3 розділу 5 контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Уповноваженого органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії уразі: б) невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом, Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; ї) невиконання наказів Уповноваженого органу управління; й) незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог державної фіскальної служби.
Наказом Мінагрополітики від 20 вересня 2018 року №166-п генеральному директору ДП «ЦСЕНСМ» ОСОБА_1 оголошено догану. Підстава: службова записка заступника директора Департаменту кадрового забезпечення та роботи з персоналом - начальника відділу роботи з ДП та розвитку соціально - трудових відносин О. Слободяніної від 06 вересня 2018 року № 25-2-15/324, доповідна записка генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» ОСОБА_1 від 29 серпня                    2018 року (а.с. 55).
У подальшому, відповідно до Указу Президента України від 16 квітня                             2010 № 542/2010 «Про деякі питання забезпечення здійснення повноважень місцевими державними адміністраціями» та постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203» виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) погодила звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» за умови дотримання чинного законодавства України про працю, що вбачається із листа від 20 березня 2019 року №001-873 (а.с. 65).
Наказом Мінагрополітики від 20 березня 2019 № 67-п ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора ДП«ЦСЕНСМ» 21 березня 2019 року за невиконання підпунктів «б», «ї», «й» пункту 5.3 розділу 5 контракту відповідно до пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України та пункту 5.2. розділу 5 контракту припинено його дію. Підстава: службова записка Господарсько-фінансового департаменту Б. Ахіджанова від 11 березня 2019 №21-02-06/167-1; погодження голови виконавчого органу Київської області міської ради (Київської міської державної адміністрації) В. Кличка (а.с. 61).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є, зокрема підстави, що передбачені контрактом.
Укладаючи контракт, позивач погодився з його умовами, у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання.
Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.
Відповідно до змісту службової записки директора Господарсько-фінансового департаменту Б. Р. Ахіджанова від 11 березня 2019 року № 21-02-06/167-1, як підстави наказу про звільнення ОСОБА_1 , то з неї вбачається, що, крім посилання на існуючі невиконані підприємством зобов`язання перед бюджетом зі сплати обов`язкових платежів на загальну суму 1 8545 575,71 грн., у цій записці йдеться про невиконання генеральним директором ДП«ЦСЕНСМ» вимог наказів Мінагрополітики від 02 червня 2015 року № 201, від 19 квітня 2012 року № 210, від 30 грудня 2011 року № 807, від 08 січня 2019 року № 23, про невиконання у встановлені строки законних вимог державної фіскальної служби, що призвело до виникнення податкової застави на активи підприємства, про порушення генеральним директором ДП «ЦСЕНСМ» законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти (а.с. 62-64).
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши невиконання генеральним директором ДП«ЦСЕНСМ» - позивачем по справі ОСОБА_1 вимог наказів Мінагрополітики від 02 червня 2015 року № 201, від 19 квітня 2012 року № 210, від 30 грудня 2011 року № 807, від 08 січня 2019 року № 23, про невиконання у встановлені строки законних вимог державної фіскальної служби, що призвело до виникнення податкової застави на активи підприємства, про порушення генеральним директором ДП «ЦСЕНСМ» законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, тим самим порушивши умови контракту, який є особливою формою трудового договору, обґрунтовано вважав, що таке порушення контракту є підставою для його дострокового розірвання на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Аргументи заявника щодо не врахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі                     № 564/2214/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня                    2020 року в справі № 264/5957/17, постанові Верховного Суду від 31 травня     2018 року у справі № 910/1879/17, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 450/1886/14-ц, постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/10834/16-ц, постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 296/4465/16-ц, постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 617/769/15-ц, постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 203/204/18, є безпідставними, оскільки фактичні обставини у справі, яка переглядається та фактичні обставини у справах на які посилається заявник є різними. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»), які з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Коротун 
С. Ю. Бурлаков
М. Є. Червинська