Ухвала
Іменем України    
 
16 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 435/5829/12
провадження № 61-8982ск21 
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яка підписана представником Сазоновим Олександром Сергійовичем, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П., у справі за заявою заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів для виконання у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Заява мотивована тим, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 708 384,56 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120,00 грн. Рішення суду набрало чинності 08 травня 2014 року. На виконання судового рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року, 19 травня 2014 року видано виконавчі листи. Виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були надіслані на примусове виконання до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області. Згідно довідки Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) № 54505 від 23 липня 2020 року щодо виконавчого листа № 435/5829/12 про стягнення боргу з ОСОБА_1 , виконавче провадження було завершене 07 серпня 2015 року на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Згідно довідки Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Дніпро № 54505 від 23 липня 2020 року щодо виконавчого листа № 435/5829/12 про стягнення боргу з ОСОБА_2 , виконавче провадження було завершене 27 листопада 2015 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 28 липня 2020 року виконавчі документи повторно на виконання до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходили. Крім того, станом на вересень 2020 року, виконавчі листи стосовно боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на адресу стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) також не надходили.
 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило 
видати дублікати виконавчих листів № 435/5829/12, виданих 19 травня 2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 708 384,56 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120,00 грн;
поновити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» процесуальний строк для пред`явлення виконавчих листів.
 
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року у складі судді: Прасолова В. М. у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів для примусового виконання відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що стягувач звернувся з заявою про видачу дублікатів виконавчого листа 16 вересня 2020 року, тобто після закінчення строків, встановлених для пред`явлення вищезазначених виконавчих документів до виконання. Відповідно до статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. У якості поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, стягувач у поданій до суду заяві ніяких причин не навів. Виконавчі документи відносно боржників  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були видані Саксаганським районним судом в м. Кривого Рогу 19 травня 2014 року, за якими Саксаганським відділом ДВС були відкриті провадження, за кожним, 21 січня 2015 року, та закінчені: відносно ОСОБА_1 - 07 серпня 2015 року; відносно ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поважних причин, що заважали ТОВ «ОТП Факторинг Україна» своєчасно звернутися до суду з даною заявою, тобто до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, останнім не наведені, а тому у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, належить відмовити. У зв`язку з пропуском строком пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції зробив висновок, що  відсутні правові підстави для видачі дублікату виконавчого листа.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без задоволення, ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 335/7328/16-ц дублікат виконавчого документа може бути виданий, якщо зацікавлена особа звернулась до суду із заявою про це до закінчення строку встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі якщо такий строк закінчився, зацікавлена особа, яка звертається до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого документа, може одночасно ставити питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. 
 
Апеляційний суд вказав, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Виконавчі документи відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були видані Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 19 травня 2014 року, за якими Саксаганським відділом державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Дніпро були відкриті провадження: відносно  ОСОБА_1 21 січня 2015 року (закінчено 07 серпня 2015 року); відносно ОСОБА_2 21 січня 2015 року (закінчено 27 листопада 2015 року), однак ТОВ «ОТП Факторинг Україна» лише в вересні 2020 року звернувся до суду з заявою про видачу їх дублікату. Тоді як строк пред`явлення виконавчих листів до виконання сплив у серпні 2018 року та у листопаді 2018 року. суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
 
24 травня 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Сазоновим О. С., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчі листи було втрачено не з вини стягувача. Право ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на своєчасне виконання остаточного судового рішення було порушене у зв`язку із втратою виконавчих листів. Суд апеляційної  інстанції не урахував висновки Верховного Суду України про застосування норми права у подібних правовідносинах та прийняв необґрунтовану постанову про відмову у задоволенні апеляційної скарги. 
 
У відкритті касаційного провадження на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року в частині вимог щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання слід відмовити з таких мотивів.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. 
 
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Оскарження ухвали щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання передбачено пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржена постанова Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року в частині вимог щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
У відкритті касаційного провадження на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року в частині вимог щодо видачі дубліката виконавчого листа слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що рішенням Саксаганського районного суду в м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 18 серпня 2006 року в розмірі 1 708 384,56 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн, та 120,00 грн по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
 
19 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримано виконавчі листи №2-214/4/14, видані на виконання рішення Саксаганського районного суду в м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року.
 
Виконавче провадження № 46137812 з примусового виконання виконавчого листа № 2/214/4/14 від 19 травня 2014 року, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 18 серпня 2006 року, перебувало на виконанні з 21 січня 2015 року по 07 серпня 2015 року та 07 серпня 2015 року було завершено на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме тому, що стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування; виконавче провадження № 46137777 з примусового виконання виконавчого листа № 2/214/4/14 від 19 травня 2014 року, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 18 серпня 2006 року перебувало на виконанні з 21 січня 2015 року по 27 листопада 2015 року та 27 листопада 2015 року було завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відсутністю у боржника майна.
 
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII).
 
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).
 
Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
 
Суди встановили відсутність поважних причин пропуску строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання. 
 
За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано погодився із висновком суду першої інстанції  про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яка підписана представником Сазоновим Олександром Сергійовичем, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року у справі за заявою заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів для виконання у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               В. І. Крат
 
                                                                                                        Н. О. Антоненко
 
                                                                                                        М. М. Русинчук