КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа №753/24464/18                                                                            Головуючий у І інстанції Коренюк А.М.
Провадження №22-ц/824/3929/2021                                                        Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                                          Голуб С.А.,  
            суддів:                                                           Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гурової Карини Тельманівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири,
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року позивач звернулась до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2020 року, квартири АДРЕСА_1 , квартира однокімнатна загальною площею 33,90 кв. м, у тому числі житловою площею - 16, 20 кв. м. У даній квартирі проживає разом із малолітнім сином.
Поверхом вище цього ж будинку розташована квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачам, які є мешканцями такої квартири.
03 жовтня 2018 року відбулося залиття належної їй квартири - АДРЕСА_1 , яке згідно актів комісії ЖЕД - 208 Дарницького району м. Києва від 05 жовтня 2018 року та від 12 жовтня 2018 року, є недбале ставлення відповідачів, як власників/мешканців квартири АДРЕСА_2 , до санітарно-технічного обладнання квартири, а саме причиною аварії стали наявні засмічення ванної кімнати квартири АДРЕСА_2 - велика кількість недопалків та бруду.
У результаті залиття було зіпсовано всю належну їй квартиру, залиття тривало понад добу, й весь цей час зі стелі лилась, а потім просочувалась вода з квартири відповідачів, пошкодження зазнали всі стелі (пластикові підвісні стелі), стіни (шпалери, фарба), підлога (лінолеум) у жилій кімнаті, коридорі, кухні, ванній кімнаті, а також у вбиральні, стіни (шпалери, плитка), й пошкоджена вся електропроводка у квартирі, й внаслідок такого масштабного залиття вся квартира була знеструмлена.
Вартість майнового збитку згідно Висновку експерта № 07/12-2008 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження від 07 грудня 2018 року про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , проведеної судовим експертом ОСОБА_4 , які виникли внаслідок залиття квартири, складає 32 951 грн. 00 коп.
Внаслідок залиття квартири позивачу також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 30000 грн. та обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій/бездіяльності відповідача вимушена була жити тривалий час у антисанітарних умовах підвищеної вологості разом із малолітнім сином, без електроенергії, оскільки вся проводка була намочена водою, потрібно було вимочувати, висушувати все з метою хоча би відновити електропостачання в квартирі, купувати все обладнання для відновлення електропостачання, всі розетки, електропроводи, подовжувачі тощо, що коштує значних коштів, робити ремонт, й на час, коли він не зроблений, перебувати у антисанітарних умовах, спричинених внаслідок недбалих дій відповідачів як власників квартири, натомість відповідачі навіть не вибачилися за завдані збитки й відмовляються відшкодувати такі збитки, хоча це не перше їх залиття належної їй квартири.
На підставі викладеного в позові, позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідачів на свою користь 34338 грн. 82 коп. як відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, 30000 грн. моральної шкоди, 3234 грн. - в рахунок відшкодування витрат на проведення дослідження з визначення матеріального збитку та судові витрати: 14000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу та 1409 грн. 60 коп. - судового збору.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 34 338 грн. 82 коп. - матеріальних збитків, завданих залиттям квартири, 10000 грн. - моральної шкоди, 3234 грн. - понесених витрат за проведення оцінки пошкодженого майна, 14000 грн. - витрат на правову допомогу, 936 грн. 32 коп. - судового збору, а всього - 62509 грн. 14 коп. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Гурова К.Т. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки комісії, які зазначені в актах комісії ЖЕД - 208 Дарницького району м. Києва від 05 жовтня 2018 року та від 12 жовтня 2018 року, не ґрунтуються на фактах та не містять будь-якого зазначення про причини виникнення аварійної ситуації, що призвела до затоплення квартири позивача.
Складений акт не містить жодних фактичних відомостей щодо проведення членами комісії обстеження труб та/або сантехнічних приладів у квартирі АДРЕСА_2 та їх стану. Не містить акт відомостей щодо встановленого членами комісії місця виникнення аварійної ситуації, зазначення конкретних сантехнічних приладів, конкретних пошкоджень чи поламок, що, за висновками членів комісії, вказують на «недобросовісність» відношення мешканців квартири  АДРЕСА_2 .
Не зрозуміло, на підставі яких відомостей члени комісії дійшли до висновку про недобросовісність ставлення до сантехнічного обладнання мешканців квартири АДРЕСА_2 та в чому саме недобросовісність такого ставлення. Акти не містять жодної інформації на підтвердження факту, що затоплення квартири позивача мало місце внаслідок аварійної ситуації на ділянці, за яку несуть відповідальність власники квартири АДРЕСА_2 .
Також, скаржник звертає увагу на факт відсутності будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між наявністю бруду та опалків у квартирі АДРЕСА_2 та наслідками у вигляді залиття квартири АДРЕСА_1 .
Окрім того, що вищевказані акти складені за результатами обстеження квартири позивача та не містять вказівки на встановлену конкретну причину виникнення аварійної ситуації, слід зауважити також, що акти цілком не відповідають вимогам Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року.
Так, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність. В такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися та зазначити причини такої відмови.
Таким чином, надані позивачем акти, складені з порушенням вимог закону, не містять відомостей щодо конкретних причин затоплення квартири позивача та не містять жодних фактів, на підставі яких у суду першої інстанції були наявні достатні підстави для встановлення вини відповідачів у настанні обставин, що призвели до затоплення квартири позивача.
Скаржник, також, заперечує проти визнання судом першої інстанції допустимим доказом, наданий позивачем Висновок експерта №07/12-2018 від 07 грудня 2018 року складений за результатами проведення будівельно-технічного дослідження та встановлення на підставі таких висновків суми витрат.
В тексті дослідження відсутнє зазначення про попередження (обізнаність) експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок За таких обставин, результати проведеного та долученого позивачем будівельно-технічного дослідження не може бути оцінено як допустимий доказ.
Безпідставним є проведення експертом розрахунку вартості ремонтно-будівельних робіт, що потребують здійснення у квартирі позивача, з урахуванням податку на додану вартість у розмірі 20%. На момент проведення дослідження, метою якого було встановлення вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень, не було та не могло бути відомо, ким саме будуть виконуватися такі роботи в майбутньому та чи виникне необхідність у сплаті податку на додану вартість при оплаті виконаних робіт.
З урахуванням наведеного, вартість необхідних ремонтно-будівельних робіт, визначена за результатами проведеного дослідження, безпідставно визнана судом першої інстанції, як встановлена та така, що підлягає стягненню з відповідачів. Відповідно, не підлягає стягненню з відповідачів вартість проведеного дослідження.
Окрім того, позивачем не доведено, а судом в оскаржуваному рішенні необґрунтовано визнано доведеним розмір моральної шкоди, заявленої позивачем до відшкодування. Визначений розмір відшкодування значно завищений і не відповідає тривалості моральних переживань і тяжкості наслідків, засад розумності, виваженості та справедливості.
Щодо стягнутих витрат на правову допомогу, то скаржник зазначає, що посилання в рішенні суду першої інстанції на квитанцію та акт виконаних робіт на підтвердження оплати позивачем послуг адвоката є безпідставним, оскільки зазначені матеріали справи не містять відомостей щодо сплати послуг адвоката.
Так, в матеріалах справи міститься квитанція про перерахування коштів в сумі 14000 грн. на адресу ПП «Сучасна Феміда». Акт прийняття-передачі послуг підписаний позивачем, як замовником та директором ПП «Сучасна Феміда», як виконавцем. Матеріали справи містять також договір про надання правничої допомоги від 06 листопада 2018 року, укладений між позивачем, як замовником та директором ПП «Сучасна Феміда», як виконавцем.
Таким чином, позивачем надано документи на підтвердження укладення договору, прийняття робіт та оплати послуг за надання правничої допомоги ПП «Сучасна Феміда». Документів на підтвердження оплати послуг адвоката Даниленко Т.І. матеріали справи не містять.
Також, судом першої інстанції, відмовляючи представнику скаржника у наданні можливості ознайомитися з матеріалами справи, було безпідставно позбавлено скаржника можливості в повній мірі реалізувати передбачені законом процесуальні права для захисту своїх прав та інтересів.
            На підставі викладеного в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
            В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Даниленко Т.І., в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
    Також, у поданому відзиві зазначає, що в актах вказано, що комісією за участю спеціалістів ЖЕД № 208. складено акти про залиття квартири АДРЕСА_1 та згідно яких було оглянуто квартири сторін та спеціалістами встановлено, що залиття квартири позивачки сталось у зв`язку з неналежним відношенням та використанням мешканцями квартири АДРЕСА_2 сантехнічного обладнання. Тобто, акти від 05 жовтня 2018 року та від 12 листопада 2018 року було складено компетентними спеціалістами, які мають повноваження, знання та кваліфікацію робити висновки щодо причини залиття кватири позивачки, а тому відповідно вважаю, що вказані акти є належними та допустимими доказами, які свідчать про завдання позивачці матеріальної шкоди відповідачами.
Твердження представника відповідача про те, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось не з вини власників квартири, не відповідає дійсності та не спростовано належними та допустимими доказами.
Крім того, акти від 05 жовтня 2018 року та від 12 листопада 2018 року відповідачами не оскаржувались, жодних доказів, що залиття відбулось по іншій причині, ніж встановлено актами залиття, відповідач до суду не надав, а тому акти є дійсним.
Представник відповідача, вказавши про недопустимість висновку експерта, як доказу визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачці внаслідок залиття квартири, не аргументував, з конкретними посиланнями на правила, інструкції чи вимоги до висновку експерта, свої твердження. Клопотання про допит експерта або призначення судової експертизи відповідач перед судом не порушував.
Представник відповідача, в апеляційні скарзі зазначає, що судом необґрунтовано визнано доведеним розмір моральної шкоди, заявлений позивачкою, так як він є завищеним та не відповідає тривалості моральних переживань і тяжкості наслідків, засад розумності та справедливості. Однак, вказане не відповідає дійсним обставинам, оскільки у результаті залиття було приведено у неприродність всю квартиру позивачки, залиття тривало понад добу, й весь цей час зі стелі лилась вода, а потім просочувалась вода з квартири відповідачів, пошкодження зазнали всі стелі квартири (пластикові підвісні стелі), стіни (шпалери, фарба), підлога (лінолеум) у жилій кімнаті, коридорі, кухні, ванній кімнаті, а також у вбиральні, стіни (шпалери, плитка), й пошкоджена вся електропроводка у квартирі, й внаслідок такого масштабного залиття вся квартира була знеструмлена.
Внаслідок неправомірних дії/бездіяльності відповідача позивач вимушена була жити тривалий час у антисанітарних умовах підвищеної вологості разом із малолітнім сином, без електроенергії, оскільки вся проводка була намочена водою, потрібно було вимочувати, висушувати все з метою хоча би на перший час відновити електропостачання в квартирі, купувати все обладнання для відновлення електропостачання, всі розетки електропроводи, подовжувачі тощо, що спричинило значні незручності та коштувало значних коштів, робити ремонт, й на час. коли він не зроблений, перебувати у кварту антисанітарних умовах, спричинених внаслідок недбалих дій відповідачів як власник квартири, натомість відповідачі навіть не вибачились за завдані збитки й відмовляються відшкодувати такі збитки.
Таким чином, позивачка вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано частково задовольнив вимогу про стягнення моральної шкоди з відповідачів завдану позивачці, в сумі 10000 грн., яка є співмірною з завданими позивачу моральними стражданнями зі сторони відповідачів, внаслідок залиття квартири.
Твердження представника відповідача про те, що витрати на правничу допомогу у розмірі 14000 грн., позивачем не доведені, а тому не підлягають задоволенню є необґрунтованими, оскільки позивачкою надано суду докази надання їй правничої допомоги, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги б/н від 06 листопада 2018 року, укладеного з ПП «Сучасна Феміда», копією квитанції, копією акту приймання-передачі послуг від 13 грудня 2018 року. Факт надання правничої допомоги фахівцем, підтверджується завіреною копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідченням адвоката.
Договір про надання правничої допомоги від 06 листопада 2018 року був підписаний з ПП «Сучасна Феміда», в особі директора Даниленко Т.І. та в договорі зазначено, що ПП «Сучасна Феміда» доручає адвокату Даниленко Т.І. надати правничу допомогу Янковській Л.В. Так як договір був підписаний з ПП «Сучасна Феміда», то відповідно оплата послуг була здійснена на рахунок підприємства, а не адвоката. Адвокату Даниленко Т.І. доручено виконання повного виду послуг, обумовлених договором. Ордер на надання правничої (правової) допомоги виписаний адвокатом Даниленко Т.І., яка маючи відповідне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, має право надавати таку допомогу. Чинним законодавством не заборонено такі правовідносини, а тому витрати позивачки на правничу допомогу, що реально нею понесені, підтвердженні належними доказами та підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки.
            На підставі викладеного у відзиві, просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням такого.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка - є одноособовим власником, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2020 року, квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 6).
Належна позивачу однокімнатна квартира, загальною площею 33,90 кв.м, у тому числі, житловою площею - 16, 20 кв.м, розміщена на другому поверсі багатоквартирного 18-ти поверхового будинку, у даній квартирі позивачка проживає разом із малолітнім сином.
Поверхом вище цього ж будинку розташована квартира АДРЕСА_2 , яка належить відповідно до інформаційної довідки КМБТІ від 06 лютого 2020 року за № 062/14 - 5504 (И-2020), на праві спільної часткової власності відповідачам - ОСОБА_3 (1/2) та ОСОБА_1 (1/2) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 травня 1994 року (т. 1, а.с. 243, 243 «а»).
03 жовтня 2018 року відбулося залиття належної позивачці квартири - АДРЕСА_1 , причиною якого, згідно актів комісії ЖЕД - 208 Дарницького району м. Києва від 05 жовтня 2018 року та від 12 жовтня 2018 року, є недбале ставлення відповідачів, як власників/мешканців квартири АДРЕСА_2 , до санітарно-технічного обладнання квартири, а саме причиною аварії стали наявні засмічення ванної кімнати квартири АДРЕСА_2 - «велика кількість недопалків та бруду» (т. 1, а.с. 9, 10, 12).
У результаті залиття було зіпсовано всю належну позивачі квартиру, залиття тривало понад добу, й весь цей час зі стелі лилась, а потім просочувалась вода з квартири відповідачів - АДРЕСА_2 , пошкодження зазнали всі стелі (пластикові підвісні стелі), стіни (шпалери, фарба), підлога (лінолеум) у жилій кімнаті, коридорі, кухні, ванній кімнаті, а також у вбиральні, стіни (шпалери, плитка), й пошкоджена вся електропроводка у квартирі, й внаслідок такого масштабного залиття вся квартира була знеструмлена.
Вартість майнового збитку згідно Висновку експерта № 07/12-2008 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження від 07 грудня 2028 року про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , проведеної судовим експертом ОСОБА_4 , які виникли внаслідок залиття квартири, складає 32 951 грн. (т. 1, а.с. 13 - 21, 22-26, 27, 28, 29, 30).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог та факту залиття квартири відповідачами, що позбавило позивача на тривалий час нормальних санітарних умов проживання, що окрім матеріальної шкоди завдало позивачу і моральних страждань, а той час як доводи відповідачів спрямовані на уникнення від виконання обов`язку, визначеного законом, по відшкодуванню завданих збитків.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Згідно з п. 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до змісту ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.
Враховуючи викладене та оцінюючи надані суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень учасниками справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами.
Натомість, відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу оцінюються судом апеляційної інстанції критично, з урахуванням такого.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «»Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
            Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
            Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинним цивільно-процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а також докази на підтвердження того, що адвокат позивача - Даниленко Т.І. має право надавати правову допомогу у відповідності до змісту договору про надання правової допомоги від 06 листопада 2018 року, що не суперечить положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гурової Карини Тельманівни залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: