ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/323/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Соснівського відділу державної виконавчої служби м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від   12 лютого 2021 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)   про   визнання дій протиправними та скасування постанови,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулася до  суду з позовом до Соснівського  відділу  державної  виконавчої  служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального  управління  Міністерства  юстиції (м. Київ), в якому  просила:
визнати  протиправними  дії  відповідача, що  полягають у винесенні постанови від 25.12.2020 в частині  накладення  арешту на грошові  кошти - заробітну плату, що  містяться на рахунку  позивача № НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк";
скасувати постанову старшого державного виконавця  Соснівського  відділу  державної  виконавчої  служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального  управління  Міністерства  юстиції (м. Київ) Гребенюк О.В. від 25.12.2020 у ВП №63964710 в частині  накладення  арешту на грошові  кошти - заробітну плату, що  містяться на рахунку  позивача № НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк".  Позов  мотивовано  тим, що  відповідач  протиправно  відмовив у знятті  арешту з вищевказаного  рахунку  позивача, на який вона отримує  заробітну плату. Зазначає,  що  чинним  законодавством  передбачено  заборону  здійснювати  арешт такого рахунку, а стягнення  коштів  із  заробітної плати можливо  лише у розмірі 20% їх  місячного  розміру. Отже, законодавцем  обмежено  обсяг  відрахувань  із  заробітної плати під час примусового  стягнення  коштів. Натомість, арешт  вищевказаного  рахунку  позивача  призводить до відсутності  джерел  її  існування. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року позов ОСОБА_1   - задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягають у винесенні постанови від 25.12.2020 у виконавчому провадженні №63964710 в частині накладення арешту на грошові кошти - заробітну плату, що містяться на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк".
Визнати протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гребенюк О.В. від 25.12.2020 у виконавчому провадженні №63964710 в частині накладення арешту на грошові кошти - заробітну плату, що містяться на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк».
Зобов`язано  Соснівський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18018, Черкаська обл., м. Черкаси, пр-т Хіміків, буд.50, код ЄДРПОУ 34998129) зняти арешт з коштів на рахунку ОСОБА_1   № НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк".  
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.  Свої вимоги скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, не повністю з`ясовано обставини справи, що мають суттєве значення для рішення. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гребенюк О.В. на підставі виконавчого напису нотаріуса від 23.11.2020 №25752 відкрито виконавче провадження №63964710 про стягнення з позивача на користь АТ «Ідея Банк» боргу в сумі 19444,62 грн.
Постановою державного виконавця у зазначеному виконавчому провадженні від 25.12.2020 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів, звернення на які заборонено законом.
На звернення позивача про зняття арешту з коштів відповідач листом від 20.01.2021 №4017 повідомив позивача про відсутність підстав для зняття арешту.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулась в суд з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 5 ч. 1   ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»   відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Пунктом 2 ч. 1   ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»   заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2)   звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою, пункту 1 частини другої, частини четвертої   статті 18 вказаного Закону   виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.  
При цьому, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»   виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема,   накладати арешт на кошти   та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах,   на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім   коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до частин першої та другої   статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»   арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
При цьому, відповідно до частини сьомої статті 56 цього Закону   у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти   арешт на грошові кошти, які перебувають   на рахунках (вкладах)   чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Отже, виконавець   зобов`язаний   вживати передбачених   Законом України «Про виконавче провадження»   заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках.
При цьому, згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»   забороняється   звернення стягнення та   накладення арешту на кошти   на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках   із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті   151   Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті   191   Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті   261   Закону України "Про теплопостачання", статті   181   Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до   Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на   інших рахунках   боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які   заборонено законом.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»   не підлягають арешту   в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.   Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів,   у разі   надходження постанови виконавця про   арешт   коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та   повернути   постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на   кошти, які знаходяться   на рахунку,   заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої   статті 34 цього Закону.
Тобто,   саме рахунки, визначені у частині другій статті 48 Закону є спеціальними   для цілей застосування обмежень при застосуванні положень, визначених у пункті 7 частини третьої статті   18, частини другої статті   48, частини третьої статті   52, статті   56 Закону України «Про виконавче провадження»   щодо накладення арешту на кошти на таких рахунках.
Аналіз вказаних положень в кореспонденції із приписами   статті 1074 ЦК України,   статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також   статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»   дає підстави для висновку, що   рахунки   на   які зараховується   заробітна плата, нормативно не визначені як рахунки із спеціальним режимом використання,   не є такими рахунками,   вказані рахунки   є звичайними поточними рахунками   та банківське законодавство   не містить визначення такого виду рахунків як «зарплатний», що у свою чергу дає підстави для висновку про відсутність обмежень для накладення арешту на кошти на таких рахунків,   крім   обмеження розміру арештованих коштів відповідно до обмежень щодо можливого розміру стягнення, про що буде зазначено судом далі.
Судова практика з питань накладення арешту на кошти на поточних рахунках,   не містить   нормативного обґрунтування (посилання) при кваліфікації поточних рахунків, на які може зараховуватись і заробітна плата, як рахунків із спеціальним режимом використання, якими є, як вже зазначалося, наприклад рахунки для розрахунків в енергетиці.
Також   ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження»   передбачено, що   стягнення   не може бути   звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.
Основна заробітна плата відсутня у цьому переліку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06.01.2021 №FBD9HHK2JAB6LA8I на рахунок № НОМЕР_1 позивач отримує заробітну плату.
Оскаржуваною постановою приватного виконавця накладено арешт на грошові кошти - заробітну плату, що містяться на рахунку позивача № НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк".
Слід зазначити у зв`язку з наведеним, що відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»   із заробітної плати боржника   може бути утримано   за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином - п`ятдесят відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, -   двадцять відсотків.
Колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19 дійшов правового висновку про те, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.
Положеннями   статті 43 Конституції України   встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі   статтею 46 Конституції України   пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Приписи ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати, визначають, що заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на кошти на рахунку позивача є протиправним, а висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.
Відповідно до   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                               
Відповідно до     ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Соснівського відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)  залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 06 квітня   2021 року.
  
Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків