Справа № 346/1140/21 
Провадження № 22-ц/4808/809/21 
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Бойчука І.В., Фединяка В.Д.
секретаря                        Капущак С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Махно Н.В. у м. Коломия, у справі за позовом ОСОБА_1 до Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності,
в с т а н о в и в:
10 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності.
Позов обґрунтувала тим, що ОСОБА_3 набув право власності на належне її чоловіку ОСОБА_4 майно: житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1313 від 03 травня 2014 року та договору купівлі-продажу житлового будинку № 1312 від 03 травня 2014 року. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року такі договори визнані дійсними. Однак, її чоловік ОСОБА_4 згідно свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому 03 травня 2014 року фізично не міг відчужувати своє майно, у зв`язку з чим договори від 03 травня 2014 року про відчуження ОСОБА_4 житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 є недійсними. Вона, як дружина померлого ОСОБА_4 , є спадкоємцем першої черги. Вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час смерті була зареєстрована та проживала із спадкодавцем в одному житловому будинку. Державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори в 2019 році заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 №170/2019. Тому наявність оскаржуваних договорів порушує її право спадкоємця на оформлення спадщини.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу: № 1312 житлового будинку АДРЕСА_1 , № 1313 земельної ділянки площею 0,0865 га для обслуговування будівель та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування будівель та господарських споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , закрито.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 березня 2021 року у справі № 346/1140/21 про забезпечення позову шляхом накладення арешту, із забороною відчуження, на: земельну ділянку для обслуговування будівель та господарських споруд на території АДРЕСА_1 , площею 0,0865 га, кадастровий номер 2610600000:27:002:0039; та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2078260726232, власником є ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_3 помер до відкриття провадження у справі, тому у частині вимог до нього провадження у справі підлягає закриттю. При цьому суд послався на висновки Верховного Суду, висловлені у постановах: від 16 травня 2018 року у справі № 183/4229/14-ц, 07 березня 2018 року у справі № 320/13096/13-ц, 14 лютого 2018 року у справі № 310/10284/15 та 16 січня 2018 року у справі № 654/3928/15.
На вказану ухвалу представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.
Зокрема, апелянт зазначає, що правові висновки, які суд взяв до уваги, висловлені судом касаційної інстанції у справах на тій стадії судового розгляду, коли замінити неналежного відповідача у порядку, передбаченому частиною 2 статті 51 ЦПК України, неможливо. Натомість у цій справі позивач мав право до закінчення підготовчого провадження у справі заявити клопотання про заміну неналежного відповідача у справі і це клопотання буде заявлено, оскільки належними відповідачами у справі є спадкоємці відповідача або орган місцевого самоврядування.
Стверджує, що природа спірних правовідносин у наведених справах, розглянутих Верховним Судом, інша від тих, які виникли у цій справі.
Вказує, що про розгляд справи його належним чином повідомлено не було.
У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року за №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що помилковою є практика судів, які в порушення засад диспозитивності цивільного судочинства (статті 11 ЦПК України) залишають без руху позовні заяви, у яких, на думку суду, неправильно визначено відповідача і надають додатковий строк позивачеві для усунення недоліків. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (стаття 33 ЦПК України). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Також апелянт вказує, що заходи забезпечення позову стосувалися усіх позовних вимог у справі, а тому їх скасування за обставин не вирішення частини позовних вимог щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 є протиправним рішенням.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В засідання апеляційного суду апелянт, її представник та представник відповідача Лисецької селищної ради не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник апелянта подав суду письмове клопотання про розгляд справи без участі апелянта та її представника. 
Представник відповідача не повідомив суд про причину неявки.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів ухвалила про розгляд справу за відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що представник позивача, адвокат Пасічник Андрій Зіновійович, в інтересах позивача ОСОБА_1 10 березні 2021 року звернувся в суд з позовом до Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності.
Разом з позовною заявою представник позивача подав суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на земельну ділянку і житловий будинок по АДРЕСА_1 .
12 березня 2021 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 березня 2021 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову.
На виконання ухвали Коломийського міськрайонного суду від 08 квітня 2021 року Коломийським міськрайонним відділом ДРАЦС надіслано копію актового запису про смерть ОСОБА_5 , яка поступила в суд 14 квітня 2021 року. 
За даними актового запису про смерть № 255 від 18 грудня 2019 року (копія на а.с.82), відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до звернення ОСОБА_1 до суду із зазначеним позовом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній на час пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).
З аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
Відповідно до статті 46 ЦК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, 
Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).
Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі бере участь інший відповідач, який на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність.
Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми процесуального права, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про закриття провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 право власності на вказане нерухоме майно. 
Доводи апелянта про те, що позивач мала право заявити клопотання про заміну неналежного відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки у цій справі не йде мова про неналежного відповідача, адже позов пред`явлено до належного відповідача, який помер до пред`явлення позову, що відповідно до процесуального закону є підставою для закриття провадження у справі.
Твердження апелянта про те, що правові висновки Верховного Суду, які суд взяв до уваги, не підлягали врахуванню при вирішенні спірних правовідносин, є його суб`єктивним тлумаченням висновків Верховного Суду.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду в частині закриття провадження у справі.
Також апелянт в апеляційній скарзі не погоджується з тим, що суд скасував заходи забезпечення позову, оскільки такі стосувалися усіх позовних вимог у справі, а тому їх скасування за обставин не вирішення частини позовних вимог щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 є, на думку апелянта, протиправним рішенням.
Такі доводи апелянта колегія суддів відхиляє, оскільки заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 березня 2021 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту, із забороною відчуження, на: земельну ділянку та житловий будинок, власником яких був ОСОБА_3 , застосовані судом в частині майнових вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 , провадження в якій закрито, тому суд правильно скасував заходи забезпечення позову. Позовна вимога ОСОБА_1 до Лисецької селищної ради про скасування державної реєстрації права власності є немайновою вимогою і не може бути забезпечена в такий спосіб. Адже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій частині позовних вимог.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20. 
В силу частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року