Справа № 465/4344/20                                Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М. 
Провадження № 22-ц/811/2593/20                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 
Категорія:

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Іванова О.О.
розглянувши без участі учасників цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Петрової Лесі Юріївни на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління МЮ у м.Львові про зняття арешту,-

в с т а н о в и в :

23.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Франківського ВДВС у м.Львові ЗМУЮ м.Львів про скасування арешту на все майно, накладене постановами державних виконавців Франківського ВДВС ЗМУЮ м.Львів.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Франківського ВДВС ЗМУЮ у м.Львові про зняття арешту.
Ухвалу суду оскаржила представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Петрова Л.Ю.
В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою. Судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Вважає, що судом неправильно застосовано ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає перелік випадків, у яких знімається арешт з майна боржника. В даному випадку має місце інший випадок, що дає підстави для зняття арешту з майна боржника.
Порушення судом норм процесуального права, зокрема, ст.19 ЦПК, п.1 ч.1 ст.186 ЦПК та необґрунтоване застосування аналогії закону та аналогії права полягає в тому, що позивач відповідно до статті 31 ЦПК вправі змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Зазначає, що судовий спір щодо майна позивача, який є предметом цивільного судочинства відповідно до ст.19 ЦПК і відмова у відкритті провадження у даній справі є фактично відмовою у доступі до правосуддя.
Апелянт також зазначає, що позивач не оспорює законність накладення арешту на його майно державним виконавцем у 2010 році при відкритті виконавчого провадження, але вважає, що після повернення виконавчого документу стягувачу та закінчення строку для пред`явлення його до виконання, він, як власник, має право на зняття арешту з майна. Зазначає, це не можливо зробити на підставі ст.447 ЦПК, оскільки позивач не оспорює постанови про накладення арешту, яка на той час була законною, однак в даний час актуальність арешту на майно відпала.
Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду. 
Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Від представника позивача адвоката Піти Я.І. надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката Піти Я.І. через спалах захворюваності на COVID-19 та карантинні обмеження. Клопотання судом задоволено.
Представник Франківської ВДВС ЗМУЮ м.Львів в судове засідання не з`явився, однак належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 05.03.2021 року.
Відповідно до частини другої статті 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Матеріалами справи та судом встановлено, що Франківським ВДВС ЗМУЮ м.Львова відкрито виконавчі провадження за №22646483, №29776153, № 32963859, №40703578, № 42436206, № 43439859 щодо боржника ОСОБА_1 та на все майно, що належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 накладено арешт.
Позивачем отримано інформацію із автоматизованої системи виконавчих проваджень та встановлено, що постанови про повернення виконавчих документів було винесено у наступний час:
- виконавче провадження № 22646483-28.03.2016р.
-виконавче провадження № 29776153-28.03.2016р.
-виконавче провадження № 32963859-28.03.2016р.
-виконавче провадження № 20679657-28.03.2016р.
-виконавче провадження № 40703578-28.03.2016р.
-виконавче провадження № 42436206-28.05.2014р.;
-виконавче провадження № 43439859-23.09.2014 р.
Однак, до сьогоднішнього дня арешт не знятий. 
Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися в суд із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Згідно з ч.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відмовляючи у відкритті провадження у зазначеній справі, суд першої інстанції правильно зауважив, що ОСОБА_1 є власником майна на яке накладено арешт, тому підстав для звернення у позовному провадженні до суду немає. 
Питання скасування арешту похідне від виконавчого провадження і його вирішення залежить від ДВС. У випадку неправомірної відмови у скасуванні арешту, де виконавчі провадження повернені, боржник вправі звернутися в суд із скаргою на підставі ч.1 ст. 447 ЦПК, оскаржуючи чи бездіяльність, чи неправомірну відмову у знятті арешту, чи інші дії ДВС, які скаржник вважає неправомірними.
З приводу зазначеного прописано у п.5 постанови №5 від 03.06.2016 року Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» на яку суд першої інстанції підставно посилався.
Враховуючи те, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи та визначено предмет спору, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної представником позивача ухвали.
Згідно ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК).
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петрової Л.Ю. залишити без задоволення.
Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк